Справа № 932/1295/23
Провадження № 1-кс/932/409/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло зазначене клопотання, відповідно до змісту якого слідчий СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 та прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 прохають застосувати до гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 дію із визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підставами для задоволення клопотання наведене таке.

У провадженні слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 знаходяться матеріали досудового розслідування, у кримінальному правопорушенні, інформація про яке внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000275 від 01.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та збут вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, у невстановлений спосіб, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, придбав вогнепальну зброю, після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, переніс її за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим почав зберігати при собі вогнепальну зброю, не маючи відповідного дозволу, до моменту вилучення, тобто до 01.02.2023 року, а також здійснював збут цієї зброї третім особам за винагороду.

В ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено 16 предметів, схожих на патрони 9х18, 1 предмет, схожий на патрон 7х62 мм, 35 предметів, схожих на патрони 7х62 мм; 33 предмети, схожих на патрони 5х45 мм; 64 предмети, схожих на патрони 9х18 мм; 180 предметів, вхожих на патрони 5х45 мм; предмет, схожий на пістолет з магазином, 24 предмети, схожих на патрони 9 х 18 мм; предмет, схожий на пістолет; 20 предметів, схожих на патрони 9х18 мм.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/4041-БЛ вилучений пістолет є бойовою нарізною вогнепальною зброєю, 9 мм, самозарядним пістолетом конструкції Макарова (ПМ), серії «ВИ», заводський номер № НОМЕР_1 , рік виготовлення 1953. Пістолет виготовлений промисловим способом та придатний для проведення пострілів.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано слідчим за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

01.02.2023 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

02.02.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість підозри, як вважає слідчий, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, які йому інкримінуються, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження. В той же час, слідство вважає, що існують обґрунтовані ризики того, що своєю подальшою поведінкою ОСОБА_4 може здійснити дії, які описані у диспозиції п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та продовжити свою злочинну діяльність, вчинивши новий злочин у сфері незаконного обігу зброї та боєприпасів, з метою матеріального збагачення. Зважаючи на доводи клопотання, сторона обвинувачення дійшла висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто виняткового запобіжного заходу, передбаченому КПК України.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав погоджене ним клопотання. Наполягав на його задоволенні та призначення підозрюваному як альтернативного запобіжного заходу - застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі внесення якої просив покласти на ОСОБА_4 також обов`язки, перелічені у клопотанні.

Підозрюваний визнав підозру та пояснив, що є колишнім військовим, та перебуваючи на війні він з бойових позицій заволодів великою кількістю зброї, яку перевіз в м. Дніпро, де зберігав у своєму будинку, з метою захисту себе і родини, а також з метою збуту будь-яким особам, яким вона потрібна. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на недоведеність ризиків та необґрунтованість підозри. Просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, ознайомившись із доводами клопотання, дослідивши додані до клопотання докази та здійснивши їх належну оцінку, слідчий суддя дійшов такого висновку.

З наданих слідством матеріалів встановлено, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000275 від 01.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2023 року підтверджено, що слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході обшуку виявлено та вилучено предмет, схожий на пістолет.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/4041-БЛ від 02.02.2023, вилучений у ОСОБА_4 предмет, є бойовою нарізною вогнепальною зброєю, 9 мм, самозарядним пістолетом конструкції Макарова (ПМ), серії «ВИ», заводський номер № НОМЕР_1 , рік виготовлення 1953. Пістолет виготовлений промисловим способом та придатний для проведення пострілів. Крім того, в ході обшуку було виявлено та вилучено 16 предметів, схожих на патрони 9х18, 1 предмет, схожий на патрон 7х62 мм, 35 предметів, схожих на патрони 7х62 мм; 33 предмети, схожих на патрони 5х45 мм; 64 предмети, схожих на патрони 9х18 мм; 180 предметів, вхожих на патрони 5х45 мм; 24 предмети, схожих на патрони 9 х 18 мм; предмет, схожий на пістолет; 20 предметів, схожих на патрони 9х18 мм.

Правова кваліфікація даної події злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.

Орган досудового розслідування вважає причетним до інкримінованого злочину гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зберігав за місцем свого мешкання вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Дослідження обґрунтованості підозри полягає в тому, що слідчий суддя має дійти переконання, що зібраних слідством матеріалів достатньо для створення у незацікавленої, навіть сторонньої особи уявлення про те, що конкретна особа могла вчинити певний злочин. Тобто необхідно об`єктивно зв`язати особу, яка підозрюється у скоєнні злочину, та конкретні факти, які свідчать про ймовірність скоєння нею інкримінованого правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання беззаперечно підтверджується причетність гр. ОСОБА_4 до скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Водночас клопотанням не охоплено, проте з наданих матеріалів також видно, що підозрюваний ОСОБА_4 окрім зберігання зброї, здійснював її збут за грошову винагороду, вчиняючи даний злочин у період воєнного стану.

Аналізуючи зібрані органом досудового розслідування докази у сукупності, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення злочину, пов`язаного із незаконним зберіганням, обігом та збутом вогнепальної зброї, з метою отримання незаконного прибутку. Матеріали клопотання містять достатні дані, що він вчинив даний злочин, тому підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою і підтверджується об`єктивними джерелами. На додаток до цього, слід врахувати, що факт зберігання зброї та її незаконного збуту підтверджена самим підозрюваним в ході судового розгляду означеного клопотання.

При оцінці ризиків, слідчий суддя виходить з того, що в Україні введено воєнний стан, і працівники правоохоронних органів задіяні у виконанні завдань з охорони громадського порядку та відбитті збройної агресії. Останній час в силу того, що правоохоронна система не встигає оперативно здійснювати запобігання злочинності, погіршилась криміногенна ситуація, зокрема, у м. Дніпро. Так, вчиняється багато злочинів з хуліганських мотивів, на побутовому ґрунті, пов`язаних із заподіянням тілесних ушкоджень. Нерідко в ході побутових конфліктів чи хуліганських дій використовується й вогнепальна зброя. Тому розповсюдження (збут) вогнепальної зброї становить не аби який ризик, оскільки під час конфліктів та хуліганства може застосовуватись зброя, що може становити суспільну небезпеку та ймовірність заподіяння тілесних ушкоджень. Отже, збут вогнепальної зброї, боєприпасів під час воєнного стану та в умовах відсутності належного контролю за каналами постачання зброї, становить підвищену суспільну небезпеку, і відповідно держава повинна реагувати на такі прояви. Тож шкода суспільним інтересам від таких злочинів є більшою, ніж в умовах мирного часу.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким. Максимальне покарання згідно санкції ч. 1 ст. 263 КК України становить до 7 років позбавлення волі.

При визначенні виду запобіжного заходу та оцінці ризиків, релевантною обставиною, яка дозволяє визначити необхідність застосування того чи іншого запобіжного заходу, є тяжкість покарання. Ця обставина оцінюється у сукупності з іншими факторами.

Вирішуючи питання про доведеність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення даного злочину, невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, а також може ухились від явки до слідчого судді, органу розслідування та прокурора.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, в даному випадку вчинення тяжкого злочину та серйозність можливого покарання за нього, може стимулювати підозрюваного здійснити спроби переховування від слідства та суду. Цей ризик є доведеним прокурором та знайшов своє об`єктивне підтвердження. При цьому підозрюваний не працює, не має утриманців, є військовим, тому його нічого не утримує в місці проживання. Водночас додатково слід врахувати ризик, що в Україні введено воєнний стан, тобто існує об`єктивна неможливість реалізації певних повноважень оперативними працівниками, дізнавачами, слідчими і т.д., тобто ризик переховування збільшується саме в такий період. Отже, цей ризик є доведеним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то з матеріалів клопотання слідує, що підозрюваний за місцем свого мешкання зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу. При цьому слідством на цій стадії досудового розслідування не внесено до кваліфікації дій ОСОБА_4 збут вогнепальної зброї та бойових припасів, однак це об`єктивно убачається з матеріалів клопотання та підтверджено самим підозрюваним. Тому є ризик того, що підозрюваний, який наразі ніде не працює, може продовжити свою протиправну діяльність прямо за місцем проживання, тобто продовжити незаконно придбавати та зберігати вогнепальну зброю, а також з метою незаконного збагачення здійснювати її збут. Відтак, цей ризик також доведений прокурором.

Зважаючи на тяжкість злочину, доведеність усіх ризиків, а також враховуючи особу підозрюваного, який має доступ до зброї, ніде офіційно не працює, не має утриманців, приходжу до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки лише він здатний запобігти всім доведеним ризикам.

Перевіряючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, про який просить сторона захисту, а саме домашнього арешту, не знаходжу підстав для його застосування, оскільки підозрюваний зберігав зброю за місцем проживання, та з місця проживання здійснював її збут. Існує ймовірність того, що інші схрони зі зброєю та бойовими припасами, ще не виявлені органом досудового розслідування, тому підозрюваний навіть перебуваючи на цілодобовому домашньому арешті, зможе безперешкодно продовжувати зберігати зброю у себе вдома та/або здійснювати її збут, тобто такий запобіжний захід як домашній арешт не усуває ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, прокурором доведено, що інші запобіжні заходи не здатні запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому застосування саме тримання під вартою є обґрунтованим.

Водночас альтернативним запобіжним заходом слід визначити заставу.

ЄСПЛ відзначив, що відповідно до прецедентного права, гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку підозрюваного. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Враховуючи майновий стан підозрюваного, який отримує значні грошові кошти від збуту зброї, слід визначити максимальний розмір застави як для тяжкого злочину.

Підсумовуючи викладене, клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити повністю.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 197,372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначити підозрюваному заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, 00 коп.

Підозрюваний або заставодавець мають право внести заставу у вказаному розмірі, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної слідчим суддею суми застави, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного покласти такі обов`язки:

1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора, суду.

4) не спілкуватись зі свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення покладених на нього обов`язків, сума внесеної застави може бути звернута у дохід Держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали установити до 02 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ