Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненській слідчий ізолятор» кримінальне провадження за №0000054 від 17 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Рівне, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено покарання тринадцять років позбавлення волі, строк відбування якого рахується з 17 січня 2021 року.

Цивільний позов потерпілих задоволено в повному об`ємі і стягнуто з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_8 500000 грн; ОСОБА_9 - 500 000 грн: ОСОБА_10 - 200 000 грн; на користь держави 3132 грн. процесуальних витрат та вирішено питання щодо речових доказів.

Як визнав доведеним суд, 17 січня 2021 року близько 15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу приміщення магазину кафетерію STARUS, що на проспекті Г.Безручка 1-В в м. Рівне, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на грунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , завдав йому один удар ножом в область грудної клітки з ушкодженням аорти та правої легені, що призвело до масивної внутрішньої та зовнішньої кровотечі і смерті ОСОБА_12 на місці події.

У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що, на його думку, удар ножем потерпілому ним нанесено не в життєво - важливий орган, наміру вбивати ОСОБА_12 він не мав, а лише захищався від нього. Просить також врахувати і його щире розкаяння, сприяння в розкриттю злочину та пом`якшити призначене судом покарання, яке є надто суворим і несправедливим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, вважає вирок надто суворим, ухваленим без належного врахування щирого розкаяння ОСОБА_6 , сприяння ним у розкритті злочину, вибачення перед потерпілою стороною та відсутності даних про притягнення до кримінальної відповідальності.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити і призначити підзахисному за вчинений злочин мінімальне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини справи, вважають вирок в частині призначеного покарання надто м`яким, ухваленим без належного врахування обставин вчиненого злочину, умисності дій, тяжких наслідків смерті близької їм людини, заподіяна шкода яким не відшкодована.

Просять вирок в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_13 на підтримання поданих ними апеляційних скарг, які не згідні з апеляційною скаргою потерпілої сторони, доводи потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представника, які підтримують апеляційну скаргу потерпілої сторони і просять відхилити апеляційні скарги обвинуваченого та сторони захисту, думку прокурора про залишення вироку без змін, як законного і обґрунтованого, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, досліджених судом, яким дана правильна юридична оцінка.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не завдавав удару ножем ОСОБА_12 у життєво-важливий орган і діяв не умисно, а з метою захисту, є безпідставними.

Як вбачається з показань обвинуваченого в ході судового слідства, 17 січня 2021 року між ним і ОСОБА_12 виник побутовий конфлікт, в ході якого ОСОБА_12 вдарив його, після чого послизнувся і впав. Вважає, що ОСОБА_12 своєю поведінкою спровокував його на неправомірні дії, він дістав ножа і коли ОСОБА_12 піднімався із землі, вдарив його ножем в область живота, допомоги не надав і залишив місце події. Прийшовши додому, вжив спиртне та згодом був затриманий працівниками поліції.

За висновком судово-медичної експертизи ( т. 1 а.с. 93-96, 99-102), на трупі ОСОБА_12 виявлено ножове проникаюче поранення грудей з ушкодженням аорти та правої легені. Смерть настала від гострої масивної крововтрати внаслідок пошкодження життєво-важливого органу - аорти та правої легені, що призвело до смерті на місці події.

Тілесне ушкодження містить однократну травмуючу дію клинком ножа, нанесене із досить вираженою силою і не є характерним для падіння чи спричиненим власноручно.

Будь - яких доказів, які б стверджували про загрозу життю чи здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_6 з боку ОСОБА_12 , що могли б слугувати підставою для необхідності захисту, як стверджує ОСОБА_6 , матеріали провадження не містять, не здобуто таких доказів місцевим судом і не надано обвинуваченим та стороною захисту при апеляційному розгляді.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 злочину і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і захисник ОСОБА_14 .

Покликання ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_13 про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання, не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

При обранні покаранняОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував фактичні обставини вчиненого, тяжкість злочину, віднесеного законом до особливо тяжких злочинів, наслідки вчиненого - смерть людини, особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, його посередню характеристику і призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке, з врахуванням обставин вчиненого злочину та поведінки обвинуваченого після його вчинення - залишення місця події без надання будь-якої допомоги потерпілому не можна вважати надто суворим.

Твердження потерпілих про необхідність призначення ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, найсуворішого покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, не є переконливими, оскільки вироком суду обвинуваченому вже призначено покарання, найбільш наближене до максимальної межі, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, що, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 50 КК України щодо мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а ОСОБА_6 в той же строк - з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3