Справа № 215/3246/22
У Х В А Л А

Іменем України

12 січня 2023 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника, адвоката ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції з ДУ «Криворізька УВП (№3) МЮ УКраїни, клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 про приведення вироку в відповідність з діючим законодавством, відносно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Пермь, Російської федерації, особи без громадянства, такого що відбуває покарання в ДУ «Криворізька УВП (№3),

ВСТАНОВИВ:

07.09.2022 р. захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_4 в відповідність з діючим законодавством, визначити засудженому покарання в вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна замість довічного позбавлення волі. Вказує, що ОСОБА_4 засуджений вироком судової колегії по кримінальним справам Запорізького обласного суду від 28.12.1999 р., зміненим ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 15.06.2000 р. у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Злочин за ст.93 КК України 1960 року віднесено до тяжкого злочину, згідно ст.12 КК України, та ст.7-1 ч.2 КК України 1960 р.

Згідно ст.64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення лише особливо тяжких злочинів. Враховуючи що ОСОБА_4 відбу3ває покарання за тяжкий злочин, а не особливо тяжкий, просить привести вирок у відповідність та визначити засудженому п`ятнадцять років позбавлення волі.

Засуджений та його захисник, у судовому засіданні підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити, крім того захисник ОСОБА_6 надав до суду копію ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 15.06.2000 р. відносно засудженого.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилається на норми законодавства зокрема ст.25-2 КК України, яка була введена в КК України 1960 та передбачала довічне позбавлення волі.

Вивчивши клопотання, вислухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 14 ч.1 ст. 537 КПК України, зокрема передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 п.1ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, за місцем виконання вироку, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вбачається з витребуваних матеріалів, то вироком судової колегії по кримінальним справам Запорізького обласного суду від 28.12.1999 р. ОСОБА_4 визнаний винним в тому числі і за ст.93 п.п. «а,г,е,і» КК України 1960 р. і засуджений за сукупністю злочинів до смертної кари.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 15.06.2000 р. вирок було змінено в частині покарання та ОСОБА_4 було призначено довічне позбавлення волі.

Судова колегія в обґрунтування зазначила, що Законом України від 22.02.2000 р. - КК України був приведений у відповідність з рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 р., та з КК України було виключено ст.24 Загальної частини та положення санкцій Особливої частини КК України які передбачали смертну кару, кодекс доповнено ст.25-2 КК України якою передбачено довічне позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином покарання засудженому ОСОБА_4 було визначено з урахуванням кримінального законодавства яке діяло на час розгляду кримінального провадження, вказане законодавство пом`якшувало становище засудженого, тому вирок був змінений в частині покарання яке передбачає довічне позбавлення волі.

Крім того в клопотанні мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного покарання, а тому клопотання захисника не може бути задоволене, оскільки навіть незважаючи на доводи наведені в клопотанні, це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.

Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Керуючись 537 ч.1 п.14, 539 ч.2 п.1 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 про приведення вироку в відповідність з діючим законодавством, відносно засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, а засудженим в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДЯ: