Справа № 183/296/23
№ 1-кс/183/460/23

У Х В А Л А
02 лютого 2023 року м. Новомосковськ
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гороб`ївка, Дворічанського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,-
26.01.2023 засобами поштового зв`язкустарший слідчий відділення №1 СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , за погодженням із першим заступником керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із клопотанням, в якому просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб у Державні установі «Харківський слідчий ізолятор», тобто до 24.03.2023.
Клопотання отримане судом 01.02.2023 та передано слідчому судді.
Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_8 , вчинив злочин проти життя та здоров`я, за наступних обставин.
Так, 08.01.2023 приблизно о 02 годині 40 хвилин, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, за адресою: АДРЕСА_1 , під час розлиття алкогольних напоїв, в приміщенні кухні між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трапився конфлікт, який у подальшому переріс у бійку. Під час бійки у ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , виник умисел спрямований на умисне вбивство останнього.
Реалізуючи свій злочинний задум, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_8 узяв у праву руку зі столу кухонний ніж та тримаючи його за пластикову рукоятку лезом до підлоги, вістрям від себе, стоячи обличчям до ОСОБА_9 , наніс вісім колото-ріжучих ударів у область живота та грудної клітини останнього.
Від отриманих колото-ріжучих ударів ножем у ділянку живота та грудної клітини ОСОБА_9 відчув різкий біль та з метою врятування свого життя покинув місце події. У свою чергу, ОСОБА_8 не маючи можливість наздогнати останнього, не виконав всі дії, які вважав необхідними для реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_9 , поклав кухонний ніж на стіл та залишився на місці вчинення кримінального правопорушення - злочину.
Таким чином, ОСОБА_8 не виконав усі дії які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, через причини, що не залежали від його волі.
Того ж дня, ОСОБА_9 з отриманими тілесними ушкодженнями було доставлено до реанімаційноговідділення Чугуївськоїцентральної районної лікарні їм. Кононенка, де йому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу.
В результаті злочинних дії ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було завдано наступні тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення живота, що за ходом раньового каналу проникає до черевної порожнини та ушкоджує великий сальник (чепець); «Множинні» (без зазначення кількості) непроникаючі колото-різані рани передньої поверхні тулубу в ділянці грудної клітини ліворуч. Колото-різані поранення утворились від ударно-травматичного впливу гострого предмету, що мав колючі-ріжучі властивості. Стосовно строку утворення всіх вищезазначених ушкоджень - вони могли бути отримані не пізніше дати звернення в лікувальну установу, де й були встановлені.
Одне колото-різане поранення, що проникає до черевної порожнини відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (відповідно до п.п. 2.1.1.«а», 2.1.2., 2.1.3.«к»«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Встановлені «множинні» непроникаючі колото-різані рани грудної . клітини ліворуч - належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, що підтверджено висновком експерта №09-42/2023 від 18.01.2023.
24.01.2023 орган досудового розслідування, виходячи з кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 , перекваліфікував протиправні дії ОСОБА_8 , який мав за мету не завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а саме заподіяння вбивства останнього, але кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, так як ОСОБА_8 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з ч. 1 ст. 121 на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Слідчий указує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця подіївід 08.01.2023; протоколом огляду від 08.01.2023; протоколом допиту свідків ОСОБА_11 від 08.01.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 08.01.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 08.01.2023; висновком експерта №09-42/2023 від18.01.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.01.2023.
На думку органу досудового розслідування, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Окрім того, під час досудового розслідування, слідчим встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховування від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, продовження вчинення злочинної діяльностіпро що свідчить, на думку слідчого та прокурора, обізнаність підозрюваного про тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винним, те, що підозрюваному відомо місце проживання та анкетні данні свідків по вказаному кримінальному провадженню, що дає можливість підозрюваному вчиняти фізичний та психологічний тиск на них з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Також, враховуючи обставини вказаною злочину, ОСОБА_8 може продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про соціальну небезпечність особи, яка може загрожувати життю чи здоров`ю осіб та унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві.
Слідчий зазначає, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням наявності вагомих доказів вчинення підозрюваним тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, відсутності міцних соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, а також те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування, може продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення, впливати на свідків, а тому запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вищевказаним ризикам та не буде сприяти встановленню істини у кримінальному провадженні.
У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, зазначила про наявність обґрунтованої підозри, та ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, указуючи на необґрунтованість підозри, на що указує наданий слідчим протокол допиту потерпілого від 10.01.2023, заява потерпілого про відмову від претензій до підозрюваного, відсутність бажання потерпілого проводити експертизу. Зазначила про невірну кваліфікацію дій підзахисного. Указала на відсутність ризиків, указаних слідчим та підтриманих прокурором через те, що підозрюваний самостійно з`являється за викликами на слідчі дії, з 08.01.2023 по день розгляду клопотання у суді не ухилявся від слідства, фактично єдиним свідком, показання якого мають значення для досудового розслідування є дружина підозрюваного, на яку ОСОБА_8 ніякого впливу не має, а потерпілий проходить службу у частині, на територію якої підозрюваний доступу не має. Не заперечила проти застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час.
Підозрюваний ОСОБА_8 підтримав позицію захисника. Указав на те, що ухилятися від слідства бажання не має.
Вислухавши доводи та пояснення прокурора, підозрюваного та захисника, вивчивши та дослідивши подане клопотання та письмові матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний отримав 24.01.2023 о 12:30 год.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Клопотання та додані матеріали, надані слідчим та прокурором, доводять наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_14 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується наступними дослідженими копіями документів, а саме: протоколом огляду місця події від 08.01.2023; протоколом огляду місця події від 08.01.2023; протоколом допиту свідків ОСОБА_11 від 08.01.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 08.01.2023; постановою про визнання та приєднання предметів, як речових доказів від 08.01.2023; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 від 08.01.2023 та від 10.01.2023; довідкою від 08.01.2023 висновком експерта №09-42/2023 від 18.01.2023 за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.01.2023, та іншими матеріалами в їх сукупності.
ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип «той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження».
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд ураховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:
- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;
- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У рішенні у справі «Лабіта проти Італії» (2000 р.) ЄСПЛ зазначив, що небезпека чинення тиску на свідків та ризик фальсифікації доказів могли виступати юридичними підставами обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте правоохоронні органи не вказали жодного факту, який міг би довести, що зазначені підстави справді існували.
Суд звертає увагу, що лише тяжкість можливого покарання за правилами призначення запобіжного заходу та практикою Європейського суду з прав людини, сформована ним у рішеннях «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі» та «Храїді проти Німеччини» не може слугувати підставою для застосування відносно особи запобіжного заходу, якими обмежуються основні та невід`ємні права людини та дане питання вирішується за результатами аналізу всіх встановлених обставин.
Так, клопотання та матеріали, надані слідчим, не містять жодних доказів, які би обґрунтовували необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: слідчий та прокурор формально зазначивши у клопотанні про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано не довели про наявність достатніх підстав вважати, що дійсно існує хоча б один із зазначених слідчим та прокурором ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і не навели належних доказів, які обґрунтовують існування таких ризиків, оскільки ризик переховування підозрюваного не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування ризику - переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Інших обґрунтувань або доказів на існування даного ризику слідчому судді не надано.
Крім того, підозрюваний раніше не судимий, має на утриманні дружину та дитину, місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, задовільно характеризується за місцем проживання, до війни працював на посаді дорожнього майстра ДП «Укрзалізниця», з роботи в установленому порядку не звільнений, а тому доводи слідчого та прокурора щодо наявності ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду суперечать характеризуючим даним підозрюваного. Жодних доказів, які указують на наявність ризику підозрюваного переховуватися від досудового розслідування з 08.01.2023 по день розгляду клопотання слідчому судді не надано.
Також, жодним доказом не доведено, що підозрюваний впливав на свідків та чи намагається здійснити такий вплив та більш того, у клопотанні слідчого та прокурора, всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України, відсутнє будь-яке посилання на існування обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризику впливу підозрюваного на свідків, не зазначено на кого саме зі свідків він може здійснити вплив. За таких обставин, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеним.
Також, посилання слідчого та прокурора, що ОСОБА_8 , ураховуючи обставини підозри, може продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти аналогічні злочини, становить соціальну небезпечність, яка може загрожувати життю чи здоров`ю осіб та унеможливлює його перебування у даний час у суспільстві в обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, за умови відсутності притягнення ОСОБА_8 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності, обставин, покладених в обґрунтування підозри в частині ч. 3 ст. 15 КК України - є недоведеними.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Оскільки слідчим та прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, то і відповідно ними не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Ураховуючи, що прокурор у судовому засіданні довів лише наявність обставини, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, але не довів обставини, передбачені п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, але вважає можливим, на підставі ч. 3 ст. 194 КПК України, зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194 КПК України,
у задоволенні клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого з першим заступником керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - відмовити.
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого відділення №1 СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 .
Копію ухвали надіслати підозрюваному, захиснику, слідчому, прокурору.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено о 08:15 годині 03.02.2023

Слідчий суддя ОСОБА_1