Дата документу 01.12.2022 Справа № 336/2053/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2053/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1362/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Чкалове Веселівського району Запорізької області, який має середню-спеціальну освіту, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою до 05 січня 2023 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 86 835 (вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять п`ять) 00 коп.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що при обранні запобіжного заходу прокурором не враховано вагомість наявних доказів у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Апелянт вказує, що за станом здоров`я згідно ст.37 ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу знятий з військового обліку за станом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить зменшити залогову суму запобіжного заходу ОСОБА_6 на мінімальну.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що всі ризики, викладені обвинуваченням щодо ОСОБА_6 , мали формальну форму, так як жоден із них не був доведений у судовому засіданні.

Сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_6 не має міцного здоров`я, тому 08 лютого 2008 року за висновком Військовою комісією був визнаний непридатним до військової служби, а у військовий час обмежено придатний на підставі п.1 ст.73 хвороб Наказу МО України 1994 року і повторному проходження військової комісії не підлягав.

В подальшому у військовому квитку була зроблена запис, що без військової підготовки ОСОБА_6 вважається обмежено здатний, тому 08 жовтня 2008 року повністю був знятий з військового обліку на підставі ст.37 п.5/2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Враховуючи те, що він був знятий з військового обліку більше не проходив медичний огляд на стан здоров`я.

Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_6 веде здоровий образ життя, має позитивні характерні риси, навчається у вищому навчальному закладі, самостійно заробляє собі на життя (в нічний час працює таксистом), зараз вирішує питання про створення своєї сімейної оселі, має міцні соціальні зв`язки.

Захисник вважає, що зазначені ризики існують суто формально, так як ОСОБА_6 за своїми характерними рисами, поведінкою - буде виконувати належним чином покладені на нього процесуальні обов`язки.

Щодо здійснення ним психологічного впливу на свідків є формальним, так як допит всіх свідків по кримінальному провадженню закінчений.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлене клопотання про продовження дії, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання посилається на те, що відповідно до положення п.4 ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального правопорушення. На підтвердження ризиків прокурор послався на той факт, що частина свідків ще не допитана у суді, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних відносин із особами, які проживають на підконтрольній території. Також просить врахувати характер інкримінованого злочину.

Захисник у судовому засіданні зазначав про те, що ризики, на які посилався прокурор, є припущенням, немає жодних доказів, які б підтверджували їх існування. Підозра не обґрунтована, та досліджені докази свідчать про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті. ОСОБА_6 не є військовослужбовцем, присягу не приймав, контракту із ЗСУ не підписував, тому не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення. Вказав на те, що запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні можна і застосуванням іншого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Звернув увагу суду на той факт, що уже шість місяців знаходиться під вартою, у зв`язку із чим у нього погіршився стан здоров`я. Крім того, вказав на те, що визначена під час обрання запобіжного заходу сума застави, як альтернативи до обраного запобіжного заходу, для нього завелика. На думку обвинуваченого, такий розмір був обраний слідчим суддею у зв`язку із великою зарплатнею військовослужбовців, однак він її уже тривалий час не отримує. Просив не продовжувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України, який є тяжким злочином.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення буде перевірятись судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Отже доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Перевірка вказаного питання на цій стадії процесу до компетенції апеляційного суду не відноситься.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на свідків та ризик повторного вчинення кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, отже, постійного джерела доходів не має, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, місце реєстрації та проживання знаходяться за межами м.Запоріжжя.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Ці висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 веде здоровий образ життя, має позитивні характерні риси, навчається у вищому навчальному закладі, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 листопада 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою до до 05 січня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4