Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1179/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2021 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суу Житомирської області

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:

1) 10 березня 2004 року Новоград-Волинським міським судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2) 02 лютого 2006 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 71 КК України - частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 10.03.2004 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

3) 09 липня 2007 року Богунським районним судом м. Житомира за ст. 391 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоград-Волинського міськкрайонного суду Житомирської області від 02.02.2006 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;

4) 18 березня 2011 року Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Богунського районного суду Житомирської області від 09.07.2007 та остаточно призначено покарання у виді 1 року 3 днів позбавлення волі;

5) 02 жовтня 2011 року Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 391, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 3 днів позбавлення волі. 24.01.2012 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

6) 01.02.2017 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 240 годин громадських робіт;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 жовтня 2021 року, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання з 25.01.2019.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого вантажником в ПТК ТОВ "Агромат", РНОКПП - НОМЕР_1 , судимостей не має,

визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних частинах на користь держави 3000 гривень за проведення експертиз у кримінальному провадженні:

1) висновок експерта № 425/19-25 - 1 570 грн.;

2) висновок експерта № 5/111 - 572 грн.;

3) висновок експерта № 5/112 - 858 грн.

Ухвалено прийняти відмову потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_13 від цивільного позову до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Провадження у справі в частині цивільного позову ухвалено закрити.

Ухвалено роз`яснити потерпілому та цивільному позивачеві ОСОБА_13 , що у разі закриття провадження у справі в частині цивільного позову повторне звернення до суду з приводу такого ж спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 30.01.2019 на майно ОСОБА_8 : складний ніж, мобільний телефон Nokia, пару рукавиць, що належать потерпілому ОСОБА_13 - ухвалено зняти.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- складний ніж сірого кольору - ухвалено знищити;

- мобільний телефон Nokia - ухвалено повернути ОСОБА_8 ;

-зимову чоловічу куртку, пару зимових рукавичок, мобільний телефон «Motorola» моделі «Droid Mini xt 1030» із сім карткою «Лайф» НОМЕР_2 - ухвалено повернути потерпілому ОСОБА_13 .

Згідно вироку суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винними та засуджені за те, що 25.01.2019 близько 19 години 10 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , слідуючи по тротуару поблизу будинку № 16 по вул. Лесі Українки в м. Новоград-Волинський, побачили ОСОБА_13 , який ішов їм назустріч, та щодо якого вони вирішили вчинити розбійний напад з метою заволодіння належним йому майном.

Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наблизившись до ОСОБА_13 , раптово вчинили напад на останнього, а саме штовхнули та притиснули його до паркану вищезазначеного будинку, де ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, приставив до грудей ОСОБА_13 належний йому ніж, який був при ньому. При цьому, ОСОБА_9 , діючи з єдиним умислом із ОСОБА_8 , направленим на заволодіння чужим майном, став обшукувати папку із документами, яку він вихопив з рук ОСОБА_13 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, стали вимагати у потерпілого ОСОБА_13 гроші. При цьому ОСОБА_8 в підтвердження реальності даних погроз, наніс ОСОБА_13 чотири удари загостреною частиною леза ножа в область живота, грудної клітини та правого плеча, від яких ОСОБА_13 намагався захиститися руками, а ОСОБА_9 наніс один удар ногою у висково-тім`яну ділянку голови потерпілого. Після цього ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 відкрито заволодів належним потерпілому ОСОБА_13 мобільним телефоном торговельної марки «Motorola» моделі «Droid Mini xt 1030» вартістю 1521 грн. 38 коп. із сім карткою «Лайф» НОМЕР_2 вартістю 50 грн., який він дістав з кишені куртки потерпілого, а ОСОБА_8 відкрито заволодів чоловічою зимовою курткою чорного кольору торговельної марки фірми виробника «Tony Backer» ОСОБА_13 вартістю 2227 грн. 28 коп. та його парою чоловічих рукавичок чорного кольору торговельної марки «Genuine Leather» вартістю 158 грн. 33 коп., які він зняв із потерпілого. При цьому потерпілий ОСОБА_13 після зняття куртки втік від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які після цього з викраденим майном залишили місце вчинення злочину та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 3956 грн. 99 коп. Крім того, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні плесні ушкодження у вигляді синця у висково-тім`яній ділянці зліва, ранки з синцем навколо на передній поверхні грудної клітини справа на рівні 2 міжреберря по біля грудинній лінії, ранки з синцем навколо на животі справа на межі з правою реберною дугою, ранки з синцем навколо на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній частині та ранки па боковій поверхні проксимального міжфаланогового суглоба 3 пальця правої кисті зі сторони 4 пальця, які, відповідно висновку судово-медичного експерта № 78 від 31.01.2019 належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить перекваліфікувати його дії зі ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України, оскільки суд першої інстанції дійшов до висновку згідно внутрішнього переконання, а не по факту експертиз. Крім того суд не врахував часткове визнання ним вини, оскільки він визнав побиття потерпілого, проте не визнав ч.2 ст.187 КК України. Зазначив, що потерпілому вони нанесли тільки легкі тілесні ушкодження, і нічого не відбирали, тай сам потерпілий в судовому засіданні казав, що з власної ініціативи віддав їм свою куртку. Крім того просить перерахувати строк тримання під вартою згідно ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення, що відповідає двом дням позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна. Також визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна. Посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом першої інстанції при ухваленні вироку зазначено, що «допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав та пояснив, що знаходилися по вулиці Лесі Українки з Міляном, де зустріли ОСОБА_14 . Між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 виник конфлікт та потасовка, в ході якої він наніс ногою удар потерпілому в область голови.Чи спричиняв ОСОБА_15 тілесні ушкодження ножем, він не бачив, після чого вони заволоділи речами потерпілого». Однак, як свідчать матеріали справи, обвинувачений ОСОБА_9 в ході досудового слідства та на протязі всього судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, всіляко намагався уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_9 09.08.2021 та 17.08.2021 останній показав, що «мислєй ніяких не було скоювати злочин», «в мислях не було скоювати розбійний напад». В даному випадку відсутні підстави для застосування статті 69 Кримінального кодексу України щодо ОСОБА_9 .

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, вину не визнав, належних для себе висновків не зробив, обтяжуючою обставиною є рецидив злочинів, а також не врахував спосіб вчинення кримінального правопорушення. Суд не врахував високу суспільну небезпечність скоєного підсудними злочину, законодавцем він віднесений до категорії тяжких, за який передбачена міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_9 просить вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 положення статей 69, 75 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі на строк 5 років. Посилається на те, що вирок є помилковими та необгрунтованими і підлягає зміні на підставі пункту 1 частини 1 ст. 413 КПК України, з підстав незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та статті 414 КПК України з підстав невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. Щодо неврахування пом`якшуючих обставин, та винесення реального покарання, суд першої інстанції при визначенні покарання ОСОБА_9 належним чином не врахував ряд істотних обставин щодо ОСОБА_9 . Так, наразі ОСОБА_9 повністю визнає інкриміновану йому у вироку кваліфікацію злочину, оскільки у тому що він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_9 щиро розкаюється, не будучи раніше судимим, повністю визнає себе винним, приніс вибачення потерпілому, добровільно відшкодував завдані збитки. Крім того, відносно ОСОБА_9 судом першої інстанції належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин: позитивно характеризується за місцем свого проживання та місцем роботи; має постійне місце проживання; офіційно працевлаштований; щире каяття у вчиненому злочині; добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому; позиція та прохання потерпілого суворо не карати та не позбавляти волі; перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні дві малолітні дитини; у березні 2019 року проходив стаціонарне лікування у гастроентерологічному відділенні в комунальній установі "Обласній лікарні ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради з приводу тяжких захворювань. При цьому судом першої інстанції жодних обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України не було встановлено. Суд першої інстанції помилково належним чином не врахував всі вищевказані обставини, та безпідставно призначив ОСОБА_9 реальне покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від захисника, просив апеляційний розгляд проводити без участі захисника. При цьому підтримав свою апеляційну скаргу, заперечив проти апеляційної скарги прокурора та поклався на розсуд суду щодо апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 . Надав пояснення, аналогічні своїм поясненням в суді першої інстанції. Зазначив, що бив потерпілого руками, ножем не бив, звідки у потерпілого ножові поранення, не знає, нічого у потерпілого не забирали, оскільки в нього нічого не було, бо він є «бомжом», нічого в нього не вимагав, крім грошей, яких не було. Вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати або на ст. 186, або на ст. 296 КК України.

Захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 . Захисник уточнив, що просить апеляційний суд застосувати до ОСОБА_9 не тільки ст. 69, а й ст. 75 КК України, та врахувати, що обвинувачений бажає вступити до лав ЗСУ. Просили дану апеляційну скаргу задовольнити, заперечили проти апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 . ОСОБА_9 надав пояснення, аналогічні поясненням в суді першої інстанції. Додатково зазначив, що шли назустріч з потерпілим, потерпілий штовхнув когось плечем, між ним та ОСОБА_15 почалася бійка, він ( ОСОБА_16 ) також ударив потерпілого ногою, тому що дралися, ОСОБА_15 бив потерпілого руками, ножа в нього не бачив, було темно. У потерпілого випала папка, яку він перевірив та нічого там цікавого не знайшов. Потерпілий вирвався, його хотіли зупинити, щоб віддати папку, але він вивернувся з куртки і побіг. Цю папку залишив на місці, телефону потерпілого не брав. Наміру на вчинення такого злочину не було, сталося все спонтанно, він нічого не брав з майна потерпілого, куртка залишилася в Міляна. Кається в тому, що бив потерпілого, просив у потерпілого вибачення, відшкодував шкоду, оскільки вчинив вказані дії щодо нього. Просив врахувати, що бажає вступити до лав ЗСУ.

Прокурор в ході апеляційного розгляду кримінального провадження підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечила щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_13 надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заперечив проти апеляційної скарги прокурора та підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_9 відшкодував завдану шкоду, вибачився за свої дії, щиро розкаявся у вчиненому, на утриманні має двох дітей. Просив врахувати дані обставини при призначення ОСОБА_9 покарання. При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_8 поклався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи, пояснення та думку учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В ході розгляду кримінального провадження судом в повному обсязі було дотримано вказані норми та постановлено законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неправильної кваліфікації його дій, неправильного застосування положень ч.5 ст. 72 КК України, та доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного ОСОБА_9 покарання його особі та тяжкості вчиненого злочину не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , викладені в його апеляційній скарзі не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, спростовуються дослідженими судом доказами.

Зокрема, безпідставними є доводи про те, що викладенні у судовому рішенні твердження не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, визначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , проведені експертизи, допитані обвинувачені, потерпілий та свідки, показанням яких надана відповідна правова оцінка відповідно до положень ст.ст. 86,87, 89, 94 ПК України.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу повністю підтверджується, а його доводи про те, що він не вчиняв розбійного нападу, не мав попередньої змови на це із ОСОБА_9 , не завдавав потерпілому ударів ножем, та його дії необхідно перекваліфікувати на грабіж або хуліганство, та призначити більш м`яке покарання, повністю спростовуються доказами, дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження.

Так, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав та пояснив, що з ОСОБА_14 зустрілися на вулиці, між ними виник конфлікт та бійка, в ході якої ОСОБА_16 хотів їх розборонити. Тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, ножем не погрожував, речі та одяг не забирав. Куртку потерпілий скинув сам, чи наносив тілесні ушкодження ОСОБА_17 , він не бачив. Аналогічні покази він надав і в ході апеляційного розгляду, додавши, що ніякого попереднього зговору із ОСОБА_16 на вчинення нападу на потерпілого у них не було. ОСОБА_18 був раніше їм знайомий, йшов по вулиці назустріч та зачипив їх, тому між ними виник конфлікт. Ножа в нього не було взагалі, хто наніс і коли ті ушкодження, які потім було встановлено у потерпілого, він не знає, але точно не він. Він взагалі нічого у потерпілого не брав.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав частково, пояснив, що знаходилися по вулиці Лесі Українки з Міляном, де зустріли ОСОБА_14 . Між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 виник конфлікт та потасовка, в ході якої він наніс ногою удар потерпілому в область голови, чи спричиняв ОСОБА_15 тілесні ушкодження ножем він не бачив, після чого вони заволоділи речами потерпілого. Просив суворо не карати. При цьому в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, підтримавши вказані пояснення, додатково зазначив, що жодного зговору у нього з ОСОБА_15 на розбійний напад, викрадення речей у потерпілого у них не було. Потерпілий, проходячи повз них, зачипив їх, та між ними з цього приводу стався конфлікт, потерпілий випустив з рук папку, яку він передивився та з`ясував, що там нічого цікавого не було. Потерпілий вивертаючись від них, скинув куртку, яка залишилися у них, нічого з речей потерпілого він не барв, додаткові пояснення обвинуваченого викладені вище в даній ухвалі.

Разом з тим не дивлячись на наведені вище покази обвинувачених та невизнання вини ОСОБА_8 та часткове визнання вини ОСОБА_9 , обставини кримінального провадження та винуватість обвинувачених повністю доведена доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в ході судового розгляду кримінального провадження.

Так допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 показав, що 25 січня 2019 року близько 18 години 45-50 хвилин приїхав в м. Новоград-Волинський, щоб провідати батьків, та вийшов на зупинці біля торгового дому по вул. Шевченка, після чого вийшов відразу на вулицю Лесі Українки та йшов по тротуарній доріжці для пішоходів, по правій стороні, в напрямку збільшення нумерації будинків (парні числа), так як батьки проживають по АДРЕСА_3 . З собою були наступні речі та документи: мобільний телефон марки «Моторолла» з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» за № НОМЕР_2 , чорна папка для документів, в якій знаходились особисті документи, паспорт громадянина України на його ім`я, банківська картка «Аваль банку» № НОМЕР_3 , та інші документи, пов`язані з виконанням службових обов`язків за місцями працевлаштування. Банківська картка лежала в лівій кишені штанів. Коли він проходив по дорозі, то зайшов до приміщення магазину «Мрія», що розташований по вул. Лесі Українки, 12, де купив 50 грамів м`ятних цукерок, вийшов із приміщення магазину та далі продовжив рух. В цей час коли почав йти, на зустріч йому йшли двоє хлопців, які між собою про щось розмовляли та один із них щось тримав в руці, однак відразу потерпілий не розгледів, що саме, так як на вулиці вже було темно. Коли вказані особи наблизилися до ОСОБА_13 , вони обоє зробивши різкий ривок, раптово штовхнули та притиснули його до паркану, після чого один із них, а саме ОСОБА_19 на прізвисько « ОСОБА_20 », який проживає по АДРЕСА_4 (знає вказаного хлопця з шкільних років, так як проживали неподалік, і друзі були його однокласниками), тримаючи в правій руці ніж, підставив його до горла спереду, та відразу сказав «давай деньги, а то щас зарежем». В цей же час ОСОБА_8 взяв ОСОБА_13 лівою рукою за шию зі спини та нагнув йому голову до низу, напевно щоб потерпілий не бачив їхніх облич. Другий хлопець, якого потерпілий в подальшому впізнав, а саме ОСОБА_9 якого ОСОБА_13 знав наглядно, тримав його рукою за ліве плече, обмежуючи рух, а коли ОСОБА_8 , приставив потерпілому ножа, то ОСОБА_9 вирвав із рук ОСОБА_13 папку з документами та почав в ній ритись, викидаючи все на землю, при цьому ОСОБА_9 також говорив, щоб потерпілий віддавав гроші. ОСОБА_13 був сильно переляканий, та дивився лише на приставлений до грудей ніж. Він відповів їм, що у нього з собою немає коштів, після чого ОСОБА_8 , наніс потерпілому два удари ножем в ділянку живота від чого той відчув фізичний біль, однак в той момент чи було потерпілого поранено ножем сказати не може, оскільки перебував в емоційно схвильованому стані. Далі ОСОБА_8 , запитав чи є банківські картки, на що потерпілий відповів, що є в кишені штанів, після чого ОСОБА_9 , обшукав кишені штанів та дістав з лівої кишені банківську картку «Аваль Банку». Вони запитали, чи є на ній кошти, але так як в дійсності коштів на рахунку у потерпілого не було, він сказав, що коштів не має. Після чого вони сказали, щоб ОСОБА_13 сказав пін-код від картки, що він і зробив, однак вони сказали, що потерпілий піде із ними, та зніме для них з картки 2-3 тисячі гривень, погрожуючи тим, що переріжуть йому горло, і він стече кров`ю. Це говорив безпосередньо ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 це все чув і також підтримував слова ОСОБА_8 , висловлюючи такі ж погрози. ОСОБА_13 погодився, бо не мав вибору, і вони стали йти в напрямку меблевої фабрики по вул. Лесі України. ОСОБА_8 продовжував тримати потерпілого лівою рукою за шию, нахиливши йому голову з капюшоном та тримаючи ніж перед грудьми, а ОСОБА_9 йшов поряд, та коли вони йшли, він чомусь став наносити потерпілому удари ногами по тулубу та голові, від яких той намагався ухилитися. Все це супроводжувалося постійними погрозами з їхньої сторони, що якщо ОСОБА_13 не зніме гроші, то вони переріжуть йому горло. Дані погрози потерпілий звичайно сприймав реально, так як ОСОБА_8 , тримав біля нього ніж. При цьому ж ОСОБА_8 в підтвердження своїх погроз наносив періодично удари ножем, зокрема один удар в ділянку плеча правої руки а також кілька ударів ножем в ділянку грудної клітини та живота. Коли вони проходили біля метеостанції по вул. Лесі України, ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , зупинили ОСОБА_13 та стали розстібати його куртку та обшукувати її кишені. Обшукували кишені вони вдвох. Спочатку вони витягнули все, що було у зовнішніх кишенях, а саме дрібні монети, цукерки, цигарки та мобільний телефон. Частина даних речей повипадала на сніг. Хто конкретно з них забрав телефон, потерпілий не бачив. Далі ОСОБА_8 розстібнув куртку потерпілого та хотів обшукати внутрішню кишеню з лівої сторони. Однак, тримаючи ніж в правій руці, він не міг її розстібнути, а тому, в цей момент переклав ніж в ліву руку, а тому потерпілий різко вийняв руки з рукавів своєї куртки та втік від них. Він відбіг до магазину Мрія, щоб забрати свої документи, де зустрів незнайому йому дівчину, яка вже зібрала документи та повернула їх з папкою. З телефону дівчини ОСОБА_13 відразу зателефонував до поліції та повідомив про подію і очікував наряд. При цьому він бачив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як вони ще залишалися на тому ж місці біля метеостанції. Куди вони пішли далі, він не бачив. В подальшому приїхали працівники поліції, які викликали потерпілому швидку медичну допомогу, оскільки після нанесеного « ОСОБА_21 » ( ОСОБА_8 ) удару в грудну клітину справа ножем у нього порізались м`які тканини та почалась незначна кровотеча. По приїзду швидкої медичної допомоги йому було надано першу медичну допомогу, та лікарі сказали, що проникаючого поранення не було, оскільки удар ножем влучив в кістку, також потерпілий виявив, що у нього є рана на фаланзі середнього пальця правої руки, а саме поріз. Особу на прізвисько " ОСОБА_20 " ( ОСОБА_8 ) впізнав при пред`явленні, і також іншу особу, як потім дізнався - це ОСОБА_9 . Вважає, що обвинувачені перебували в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

В подальшому від потерпілого ОСОБА_13 надійшла письмова заява про проведення судового розгляду по суті без його участі. Крім того, просить прийняти відмову від заявленого цивільного позову до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 відшкодував йому майнову та моральну шкоду, при особистому спілкуванні вибачився, проявив співчуття, надав належну критичну оцінку своїй поведінці та розкаявся, має на утриманні двоє малолітніх дітей, просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі (т. 1 а.с. 241, т. 3 а.с. 28, 39).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що 25.01.2019 року близько 17 год. її чоловік, за допомогою інтернет сервісу «Блаблакар» поїхав до м. Новоград-Волинський, провідати батьків, в яких вона тимчасово перебувала. О 19 год. 14 хв. вона зателефонувала зі свого номера телефону НОМЕР_4 на номер свого чоловіка НОМЕР_2 , щоб запитати, чи його ще довго чекати. Однак коли телефонувала, хтось невідомий відповів на виклик з телефону її чоловіка та вона почула голоси двох осіб чоловічої статі, зокрема з їхніх слів вона чітко розчула слова «тікаємо, менти». Вона точно впевнена що чула голоси двох чоловіків. Після цього виклик завершився. Свідок не зрозуміла, що відбувається, а тому стала знову телефонувати чоловіку, однак ніхто не відповідав. Через деякий час їй з невідомого номера зателефонував чоловік який розповів, що його щойно пограбували двоє чоловіків, коли він йшов до помешкання батьків по АДРЕСА_5 , при цьому у нього забрали мобільний телефон, куртку, рукавички, а також вимагали зняти гроші з банківської картки. Також чоловік сказав, що впізнав даних злочинців.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини за ч. 2 ст. 187 КК України та визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини за ч. 2 ст. 187 КК України, вина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтверджується й іншими зібраними по справі доказами, а саме:

- рапортом оперативного чергового Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирський області №930 від 25.01.2019 відповідно до якого 25.01.2019 о 19 годині 15 хвилин до відділу поліції звернувся старший юрисконсульт ДП "Старокостянтинівський молочний завод" ОСОБА_13 1989 року народження, житель м. Житомир, про те, що о 19 годині 10 хвилин в м. Новоград-Волинський двоє невідомих чоловіків, погрожуючи ножем та нанісши заявнику одне непроникаюче ножове поранення в праву частину грудей, відкрито заволоділи курткою та мобільним телефоном Моторола моб. номер. НОМЕР_2 , чим спричинили матеріального збитку. Вжитими заходами працівниками поліції спільно з працівниками ДОП ВП встановлено, що у скоєні даного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюються не працюючі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , місцеві жителі, яких по гарячим слідам затримано та під час поверхневого огляду в ОСОБА_8 вилучено викрадені речі та знаряддя злочину. В подальшому відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР (т. 2, а.с. 74).

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_13 від 25.01.2019 відповідно до якого останній вказав, що 25.01.2019 близько 19 години 10 хвилин ОСОБА_23 та іще одна наглядно знайома особа, перебуваючи на пішохідній дорозі навпроти будинку № 16 по вул. Лесі Українки в м. Новоград-Волинський здійснили напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні ударів ножем та заволоділи майном потерпілого (мобільним телефоном марки Моторола із сім-карткою, зимовою курткою), спричинивши матеріальні збитки (т. 2, а.с. 75-76).

- протоколом огляду місця події від 25.01.2019 із фототаблицею, відповідно до якого оглядом місця події являється тротуарна доріжка для пішоходів по вул. Лесі Українки в м. Новоград-Волинський, де навпроти будинку № 16 ОСОБА_13 вказав на місце, де на нього здійснили розбійний напад двоє відомих осіб, а саме ОСОБА_23 на прізвисько " ОСОБА_20 " та іще одна наглядно знайома особа, внаслідок чого заволоділи його майном (т. 2, а.с. 77-78).

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2019 з потерпілим ОСОБА_13 , який на фотознімку під № 3 впізнав особу на прізвисько " ОСОБА_20 ", яким виявився ОСОБА_8 , по характерним рисам обличчя, формі носу, бровей, очам та іншим ознакам зовнішності, котрий із іншою особою скоїли на потерпілого розбійний напад (т. 2, а.с. 81-84).

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2019 з потерпілим ОСОБА_13 , який на фотознімку під № 2 впізнав ОСОБА_9 , по характерним рисам обличчя, формі носу, бровей, очам та іншим ознакам зовнішності, котрий разом із особою на прізвисько " ОСОБА_20 " ( ОСОБА_8 ), скоїли на потерпілого розбійний напад (т. 2, а.с. 85-88).

- протоколом огляду місця події від 25.01.2019, відповідно до якого зафіксовано обставини затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із викраденим майном потерпілого ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 91-94).

- протоколом огляду речей від 05.02.2019, відповідно до якого при відкриття спецпакету № INZ4002013 виявлено зимову чоловічу куртку чорного кольору з капюшоном. Куртка виготовлена з цупкої тканини, з середини має утеплювач по всій внутрішній поверхні. Куртка має дві зовнішні кишені та одну внутрішню з лівої сторони. При огляді поверхні куртки з зовнішньої сторони виявлено пошкодження у вигляді одного прорізу на правому рукаві у верхній частині, наскрізного прорізу на правій полиці куртки посередині на відстані 10 см від замка, та прорізу без пошкодження внутрішнього утеплювача на відстані 5 см від замка куртки (т. 2, а.с. 136).

- постановою про визнання предметів речовими доказами від 28.01.2019, а саме складного ножа сірого кольору, мобільного телефону Нокіа, пару рукавиць, які вилучені 25.01.2019 у ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 137).

- протоколом огляду речей від 13.03.2019 відповідно до якого оглянуто мобільний телефон Нокіа 1101 сірого кольору, що належить ОСОБА_8 ; складний ніж з металу сірого кольору, рукоятка металева, має рельєфне зображення двох стрільців; пару шкіряних зимових рукавичок чорного кольору; мобільний телефон марки Моторола Дроід Міні хt1030 (т. 2, а.с. 144).

- протоколом огляду місця події від 13.03.2019 із фототаблицею, відповідно до якого оглядом місця події являється територія незавершеного будівництва на перехресті вулиць Левченка - Івана Франка та Гоголя, в ході якого потерпілий видає викрадений в нього мобільний телефон (т. 2, а.с. 150-151).

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 16.03.2019 з потерпілим ОСОБА_13 , який серед пред`явлених йому ножів під № 1 впізнав ніж як саме той, який був у ОСОБА_8 25.01.2019 в руках, та яким останній погрожував та наносив удари по тілу потерпілого (т. 2, а.с. 152-154).

- протоколом проведення слідчого експерименту із фототаблицею до нього від 16.03.2019 з потерпілим ОСОБА_13 , який на місцевості відобразив обставини та локалізацію скоєння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розбійного нападу на нього (т. 2, а.с. 155-163).

- висновком експерта № 78, відповідно до якого у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження: а/ синець у висково-тім`яній ділянці зліва, він утворився від однократної дії тупого предмета за механізмом удару /стискання/, давністю можливо 25.01.2019, належить до легких тілесних ушкоджень; б/ ранка з синцем навколо на передній поверхні грудної клітин справа на рівні 2 міжреберря по білягрудинній лінії, ранка з синцем навколо на животі справа на межі з правою реберною дугою, ранка з синцем навколо на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній частині, ранка на боковій поверхні проксимального міжфалангового суглоба 3 пальця правої кисті зі сторони 4 пальця, вони утворились від дії предмета (ів), що коле (ють) та ріже (уть) за механізмом проколу та розрізу, давністю можливо 25.01.2019, належать до легких тілесних ушкоджень, ці тілесні ушкодження у ОСОБА_13 могли утворитися від 4 травмуючих дій. Не виключена можливість утворення вищеописаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 за обставин, вказаних ним при обстеженні (т. 2, а.с. 167-168).

- висновком експерта № 30-МК, відповідно до якого на куртці постраждалого ОСОБА_13 виявлено три наскрізних пошкодження. Пошкодження №1 розташовується на правій поличці куртки в середній частині. Пошкодження №2 розташовується на правій поличці куртки в верхній частині. Пошкодження №3 розташовується на правому рукаві куртки в верхній частині передньої поверхні рукава. Дані пошкодження на куртці схожі між собою по своїй характеристиці являються колото-різаними та утворились від неодноразової проникаючої дії колючо-ріжучого предмета, який має лезо та обух, максимальна ширина клинка по всій довжині занурення в шари одягу складала від 3 мм до 6 мм. Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень та пошкоджень на одязі у постраждалого ОСОБА_13 від дії клинка ножа, що представлений на дослідження. Пошкодження на куртці співпадають по своєму розташуванню з ушкодженнями на тілі ОСОБА_13 , а саме пошкодження №1 розташовується на правій поличці куртки в середній частині, що відповідає ушкодженню на животі справа на межі з правою реберною дугою; пошкодження №2 розташовується на правій поличці куртки в верхній частині, а ушкодження на тілі - на передній поверхні грудної клітини справа на рівні 2 міжреберря по біля грудинній лінії; пошкодження №3 розташовується на правому рукаві в верхній частині передньої поверхні, а ушкодження - на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній частині (т. 2, а.с. 200-202).

- постановою про визнання речовими доказами від 24.03.2019, а саме чоловічої куртки чорного кольору, яка поміщена до камери зберігання речових доказів (т. 2, а.с. 213).

- висновком експерта № 425/19-25 від 19.04.2019 відповідно до якого вартість чоловічої зимової куртки чорного кольору торговельної марки фірми виробника «Tony Backer» складала 2227 грн. 28 коп. (т. 2, а.с. 186-191).

Висновком експерта № 5/111 від 27.03.2019 відповідно до якого вартість пари чоловічих рукавичок чорного кольору торговельної марки «Genuine Leather» станом на 25.01.2019 могла становити 158,33 грн. (т. 2, а.с. 193-199).

- висновком експерта № 5/112 від 27.03.2019 відповідно до якого вартість мобільного телефону торговельної марки «Motorola» моделі «Droid Mini xt 1030» станом на момент проведення експертизи, а саме 27.03.2019 могла становити 1521,38 грн. (т. 2, а.с. 204-210).

Оцінивши вищенаведені докази, суд правильно прийшов до висновку про їх достовірність, приймаючи до уваги, що вони є логічними і послідовними, доповнюють одне одного, узгоджуються між собою та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких досліджена в судовому засіданні, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв злочину та не здійснював нападу на потерпілого ОСОБА_13 , не погрожував йому ножем, оскільки потерпілий впізнав його і прямо вказував під час допиту в судовому засіданні, що це були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є безпідставними. Натомість покази потерпілого є детальними, послідовними і логічними, та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема з протоколами огляду місця події, протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколом проведення слідчого експерименту, частково показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 . Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_8 нічим не підтверджуються, спростовуються сукупністю доказів досліджених в судовому засіданні, та надані обвинуваченим з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того безпідставними є доводи ОСОБА_8 про те, що порізи ножем потерпілий міг отримати від інших осіб в іншому місці, та доводи ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про те, що між ними не було попередньої змови на вчинення нападу на потерпілого, та вони не збиралися нічого забирати та не забирали у потерпілого. Наведеним вище доказами доводиться, що безпосередньо після вчиненого нападу по телефону ОСОБА_13 повідомив поліцію про чинення на нього розбійного нападу та завдання тілесних ушкоджень, відразу подзвонив своїй дружині. Працівниками поліції невдовзі після такого повідомлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було затримано «по гарячих слідах» з речами потерпілого, а потерпілий в свою чергу впізнав в даних особах саме тих чоловіків, які вчинили напад. Сукупність наведених доказів поза розумним сумнівом підтверджує вчинення обвинуваченими даного злочину саме за встановлених судом першої інстанції обставинах. Твердження ОСОБА_8 про можливість потерпілого отримати відповідні тілесні ушкодження після конфлікту з ними (обвинуваченими ), є неспроможними з огляду на наведені вище обставини, оскільки усі дії по виявленню обставин вчинення злочину та осіб, які його вчинили, були здійснені безпосередньо після вчинення даного розбійного нападу.

При цьому апеляційний суд також вважає доведеною і таку кваліфікуючу обставину кримінального правопорушення як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки на думку суду така згода виникла між обвинуваченими перед нападом, їх дії щодо потерпілого були узгоджені між собою, кожен підтримував дії іншого відносно потерпілого та погоджувався із результатом таких дій, обвинувачені спільними діями заволоділи речами потерпілого та мали можливість ним розпорядитися.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що він не знав про нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ударів ножем, а також твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в нього ножа також в повному обсязі спростовуються зазначеними вище показами потерпілого ОСОБА_13 та письмовими доказами, які узгоджуються між собою.

Щодо посилань ОСОБА_8 на те, що за його версією, жодного майна потерпілого вони в нього не забирали, і тому їх дії не можуть розцінюватися як незаконне заволодіння цим майном, то вони також є неспроможними з огляду на те, що розбійний напад вважається закінченим злочином з моменту вчинення такого нападу з метою заволодіння майном, і настання таких наслідків у виді фактичного заволодіння, навіть якщо такого заволодіння і не було, для кваліфікації дій особи за ст. 187 КК України не вимагається.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України були предметом розгляду в суді першої інстанції та кваліфіковано правильно за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, а також пояснення та доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , викладені вище, про часткове визнання ним обставин вчинення злочину та винуватості в його вчиненні, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 , як і обвинуваченого ОСОБА_9 , доведена поза розумним сумнівом, та їх правильно кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України. З вказаними висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_8 з приводу зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, оскільки злочин ОСОБА_8 вчинено в 2019 році, а дана редакція ч.5 ст. 72 КК була чинною лише до 20.06.2017 включно, тому застосуванню до обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає. Строк тримання його під вартою з моменту затримання до набрання вироком законної сили фактично зараховано у строк відбуття покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення воли, оскаржуваним вироком, оскільки початок строку відбуття ОСОБА_8 покарання судом визначено з моменту його фактичного затримання - з 25.01.2019, після якого він з-під варти не звільнявся.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу призначення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необгрунтовано м`якого покарання та доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 з приводу призначення надто суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та необхідності звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, то вони також є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Суд першої інстанції при призначенні покарання зазначених вимог закону на думку колегії суддів дотримався.

Відповідно до санкції ч.2 ст.187 КК України розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

При цьому відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання у виді у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна для ОСОБА_8 та у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна із застосуванням положень ст. 69 КК України для ОСОБА_9 буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочин проти власності, який відноситься до категорії особливо тяжких. Суд при призначенні покарання обвинуваченим врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, та інші обставини, що мають для цього значення.

Так судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання визнано рецидив злочину.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив тяжкий злочин - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вину не визнав, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, потерпілий не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 та обставин справи, відсутності сукупності обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів та соціальної реабілітації, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду. Доводи ОСОБА_8 про надмірну суворість покарання свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 не встановлено. При цьому судом також враховано, що обвинувачений раніше не судимий, визнав вину у вчиненні тяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, приніс вибачення потерпілому,

добровільно відшкодував завдані збитки, за місцем проживання скарг не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, має тяжке захворювання. При цьому враховано також, що потерпілий не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого. Вказані обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 . Враховуючи вищевикладене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_9 , суд застосував ст. 69 КК України, та призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, і саме таке покарання вважав необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, не дивлячись на те, що під час апеляційного розгляду частково знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що судом з огляду на пояснення ОСОБА_9 щодо обставин вчинення ним злочину безпідставно було встановлено його повне визнання вини. Так з пояснень даного обвинуваченого як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді вбачається, що він частково визнав вину в інкримінованому йому злочині. Разом з тим просив у потерпілого вибачення та в повному обсязі самостійно відшкодував завдану шкоду, що свідчить про дієвість такого каяття, а його пояснення апеляційний суд вважає за можливе розцінити як позицію захисту та його сприйняття обставин події, що сталася. Тим більш, що потерпілий не заперечував проти таких обставин, встановлених судом, та покарання, призначеного обвинуваченому. Зазначені обставини в сукупності із обставинами, які характеризують особу обвинуваченого, а також роль обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, істотно знижують ступінь тяжкості такого правопорушення, не дивлячись на кваліфікацію його дій таку ж, як кваліфікація дій і іншого обвинуваченого ОСОБА_8 , та можуть бути підставами для призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, разом з тим не дають підстав крім цього також звільнити його від відбування такого покарання відповідно до ст. 75 КК України, як про те зазначає захисник в інтересах ОСОБА_9 .

Доводи прокурора про те, що призначене судом покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових умисних злочинів, є безпідставними.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення обвинуваченим більш суворого покарання, з мотивів зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

З тих же мотивів відсутні підстави для призначення менш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, як на те вказує захисник ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі. Такі обставини як часткове визнання вини, те, що обвинувачений раніше не судимий, вибачився перед потерпілим, добровільно відшкодував завдані збитки, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, має постійне місце проживання, потерпілій не наполягав на суворому покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Вважати призначене обвинуваченим покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ними та їх особам, колегія суддів підстав не вбачає. Саме таке покарання, призначене судом, буде відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винними у вчиненні правопорушення за ч.2 ст.187 КК України із призначенням покарання із врахуванням положень ст.ст. 50, 65 КК України. Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, апеляційним судом не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2021 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: