Справа 371/231/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/703/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Салів Миронівського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Миронівського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та за вироком Миронівського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року, визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 1 року та 1 місяця позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї сестри - ОСОБА_7 , з якою він проживає в одному помешканні, в будинку по АДРЕСА_1 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої.

Зокрема, ОСОБА_9 неодноразово, без будь-якого приводу, вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї сестри ОСОБА_7 , а саме: словесно ображав нецензурними словами, принижував людську честь та гідність, висловлював погрози в бік останньої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 психологічні (моральні) страждання, тобто викликав у неї побоювання за свою безпеку, емоційні переживання, образливість, емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Так, 26 листопада 2021 року близько 17 години 15 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в будинку по АДРЕСА_1 , маючи умисел спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, вчинив дії психологічного насильства відносно своєї сестри ОСОБА_7 , що виразились у словесних образах та висловлюванні нецензурних слів, що принижують честь та гідність потерпілої та в систематичних погрозах фізичною розправою. В зв`язку з чим, останньою були викликані працівники поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_9 та в подальшому його, відповідно до постанови Миронівського районного суду Київської області від 15 грудня 2021 року, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства).

Крім того, 30 листопада 2021 року близько 16 години 45 хвилин ОСОБА_9 за місцем свого проживання, повторно вчинив психологічне насильство відносно своєї сестри ОСОБА_7 , а саме: словесно ображав нецензурними висловлюваннями, принижував людську честь та гідність, висловлював погрози в бік останньої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 , психологічні страждання. В зв`язку з чим, останньою були викликані працівники поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_9 та винесли терміновий заборонний припис відносно кривдника.

ОСОБА_9 , відповідно до постанови Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.173-2 КУпАП. (вчинення домашнього насильства).

Також, 26 грудня 2021 року, близько 22 години 47 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання повторно вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_7 , домашнє насильство, що проявилось у словесних образах нецензурними висловлюваннями, приниженні людської честі та гідності, виголошенні погроз в бік останньої. В зв`язку із чим, ОСОБА_9 відповідно до постанови Миронівського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.173-2 КУпАП. (вчинення домашнього насильства).

Крім того, 10 лютого 2022 року близько 21 години 20 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань ОСОБА_7 висловлював в адресу останньої словесні образи нецензурною лайкою, що принижувало її честь та гідність, чим викликав побоювання за своє здоров`я у наслідок можливого нанесення їй побоїв. Все це заподіяло їй психологічних страждань, що у свою чергу погіршує її якість життя. В зв`язку з чим, останньою були викликані працівники поліції, які припинили протиправні дії ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 67 від 16 лютого 2022 року ОСОБА_9 своїми діями спричинив своїй сестрі - ОСОБА_7 зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань, образливості, приниження гідності та розгубленості почуттів. ОСОБА_9 , завдає систематичні психологічні страждання ОСОБА_7 , та дана ситуація для ОСОБА_7 має психотравмуючий характер, що супроводжується періодично виникаючими стресогенними факторами та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страху за своє життя, виникнення думок про самогубство, постійного емоційного напруження. Насильство ОСОБА_9 призвело до виникнення у ОСОБА_7 , психологічних (моральних) страждань.

Таким чином, у період часу з 26 листопада 2021 року по 10 лютого 2022 року, ОСОБА_9 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї сестри ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою погіршення якості життя потерпілої, систематично, на протязі тривалого часу вчиняє домашнє насильство відносно останньої, яке виражається у психологічному насильстві, у виді словесних образах та нецензурних висловлювань, приниженні людської честі та гідності, залякуванні та погроз в бік потерпілої.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року змінити, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ініціатором конфліктів завжди була потерпіла, а не він. Крім того, зазначає, що судом не в повній мірі було встановлено його особу, а саме не відображено того факту, що він має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує батьківської турботи та підтримки.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, визначити ОСОБА_9 покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі, виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ч.4 ст. 70 КК України, зазначивши про самостійне виконання вироку Миронівського районного суду від 11 липня 2022 року. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, положення ч.4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури та заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя потерпілої, за викладених у вироку обставин відповідають фактичним даним кримінального провадження та підтверджуються перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами, яким в судовому рішенні дана належна і правильна оцінка за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями. Такі висновки суду ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, у зв`язку із чим апеляційним судом не перевіряються згідно з правилами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_9 , суд першої інстанції при призначенні йому покарання повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав активне сприяння обвинуваченого у розкритті кримінального правопорушення, обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, без застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що судом не встановлено того факту, що він має на утриманні неповнолітню дитину, то вони є необґрунтованими з огляду на те, що матеріали провадження не містять таких відомостей. Натомість, у доданій до апеляційної скарги копії свідоцтва про народження ОСОБА_10 батьком зазначено ОСОБА_11 , а будь-які документи про зміну прізвища обвинуваченого матеріали провадження не містять, у зв`язку з чим апеляційний суд не може врахувати дану обставину.

Також є неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що ініціатором конфліктів завжди була потерпіла, оскільки дані обставини у кримінальному провадженні встановлені не були, а крім того це не може бути підставою звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, так як зазначена обставина жодним чином не знижує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Інших доводів для звільнення від призначеного покарання з випробуванням в апеляційній скарзі ОСОБА_9 не наведено та в апеляційному суді не встановлено, а отже апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню при визначенні ОСОБА_9 на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточного покарання.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, положення ч.4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Згідно із вироком Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2022 року ОСОБА_9 визнано винним за ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Також з оскаржуваного вироку Миронівського районного суду Київської області від 21.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення 10.02.2022 року, тобто до ухвалення вироку Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2022 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, застосовуючи положення ч.4 ст. 70 КК України, а саме принцип часткового складання покарання за оскаржуваним вироком та покарання, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2022 року, застосував закон, який не підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ч.4 ст. 70 КК України.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя