Справа № 554/5482/22
Провадження 1-кп/524/496/22
УХВАЛА

10.11.2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000485 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15.03.1996 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15.08.1997 року з Божківської ВК Полтавської області №16 за постановою Полтавського районного суду Полтавської області за ст.5 Указу Презтдента України «Про амністію» від 26.06.1997 р.;

11.12.1998 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 141, ч.1 ст.229-6, 42 КК України до 2 років 6 місяців. Звільнений згідно ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 10 днів;

22.12.2005 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 19.02.2010 року з Роменської ВК Полтавської області №56 по відбуттю строку покарання;

10.01.2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 307, 69 КК України до 1 року 10 місяців 2 дні позбавлення волі без конфіскації майна.

21.08.2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі; На підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

29.05.2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 190, ч.1 ст.121 КК України до 2 років 8 місяців обмеження волі. Звільнений 19.03.2021 року з Конотопського виправного центру №130 Сумської області по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000485 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, яким просив продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що відповідно до ст.. 12 КПК України злочин, який інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки не відпали ризики, що передбачені вище вказаною статею.

Захисник ОСОБА_4 з клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не погодилась, вважала, що необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 пітримав думку свого захисника.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.09.2022 року обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.11.2022 року включно.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується, однак, завершити кримінальне провадження неможливо, за кримінальним провадженням проведено підготовче судове засідання, обвинувальний акт призначено до судового розгляду, не допитано ні потерпілого, ні свідків по вказаному провадженню.
Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як тримання під вартою та домашній арешт.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 інкриміноване кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк від семи до п`ятнадцяти років. Тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Після відкриття сторонами доказів, зокрема анкетних даних потерпілого, свідків, спеціалістів, експертів, враховуючи, що судовий розгляд за кримінальним провадженням ще не розпочато, існує велика ймовірності впливу та чинення тиску з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків, які ще судом не були допитані, тобто існування на даній стадії розгляду вказаного кримінального провадження ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 не одружений, не працює, пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину. Крім того, ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не втратив своєї актуальності. 19.03.2021 року звільнений з Конотопського виправного центру №130 Сумської області, де відбував покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 .05.2018 року за за ч. 2 ст. 190, ч.1 ст.121 КК України, належних висновків не зробив та знову вчинив злочин.

На даній стадії судового провадження та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності вини та визнання його винним у вчиненні інкримінованому злочині за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Тяжкість злочинів не є єдиною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики на даний час втратили свою актуальність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, з метою повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, подальшої доставки обвинуваченого до судового засідання, запобіганню перешкоджанню розгляду кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого необхідно продовжити.
На даний час об`єктивних даних, або документальних підтверджень про зміну підстав та виключення ризиків щодо запобіжного заходу з часу його обрання з 13.09.2022 року ні захисниками, ні обвинуваченими суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
В зв`язку із чим обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів, а саме: до 08.01.2023 року включно.

Керуючись ст.ст. 331, 369, 392 КПК України, суд ,

П О С Т А Н О В И В :
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 08.01.2023 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_6