КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/6162/21 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1554/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000759 та №0001066 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2021 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загальці, Бородянського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працевлаштованого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі; 2) вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10.10.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70, 71 КК України на 2 роки позбавлення волі; 3) вироком Богунського районного суду м. Житомира від 09.08.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі; 4) вироком Володарського районного суду Київської області від 16.02.2018 за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі; 5) вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2020 за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білоцерківськогоміськрайонного суду Київської області від 15.07.2021ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 за даним вироком призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднано не відбуте ним покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2020, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з домашнього арешту на тримання під вартою до набрання вироком законної сили - задоволено.

Змінено обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України до набрання вироком законної сили, взявши останнього під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «РУШ» () матеріальну шкоду в розмірі 928,88 грн. (дев`ятсот двадцять вісім гривень вісімдесят вісім копійок), завданої в наслідок вчинення злочину.

Вирішено долю речових доказів у справі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 20.04.2021 приблизно о 12 годин 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_9 », за адресою: АДРЕСА_2 , побачив на полицях товари, а саме парфуми, після чого у нього виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_6 підійшов до стелажів з продукцією магазину, та в подальшому, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку парфумів «Millenium» Marry me, об`ємом 100 мл., вартістю 159 гривень 92 копійок та туалетної води «Art Positive» SENATOR SPORT HOMME, об`ємом 100 мл., вартістю 159 гривень 92 копійок, на загальну суму 319 гривень 84 копійок, що належить ФОП « ОСОБА_9 », заховавши їх під куртку в яку був одягнутий.

Після чого ОСОБА_6 намагався вийти з магазину повз касову зону, не розрахувавшись за вищевказаний товар, однак був помічений та зупинений працівниками магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Крім того, ОСОБА_6 , 07.06.2021 приблизно о 14 годині 12 хвилин, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Єва №396» ТОВ «РУШ», за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Таращанська, 155-а, побачив на полиці товар, а саме туалетну воду, після чого у нього виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_6 підійшов до стелажу з продукцією магазину та в подальшому, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку туалетної води «ВерсачеПур Ом», об`ємом 100 мл., вартістю 928 гривень 88 копійок, що належить ТОВ «РУШ», відірвав від них стікер-наліпку та заховав їх під куртку, в яку був одягнутий.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «РУШ» майнової шкоди на загальну суму 928 гривень 88 копійок.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно. Також дії ОСОБА_6 , судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, які виразились у закінченому замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, оскільки ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та не відповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого, просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2021 - скасувати та ухвалити новий вирок, яким пом`якшити йому покарання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що під час розгляду справи, не було належним, повним та об`єктивним чином, досліджено та встановлено обставини, що підлягають встановленню, а саме: подія злочину, його вина в інкримінованому злочині, вид і розмір шкоди та характеризуючі данні, що впливають на призначення покарання.

Крім того, апелянт вказує, під час досудового розслідування та судового розгляду, його не було забезпечено належною та ефективною юридичною допомогою, внаслідок чого він не мав можливості захищати свої права та інтереси, внаслідок чого судовий розгляд відбувся несправедливим та не змагальним. Також вказує, що судовий розгляд відбувався без участі потерпілого.

Також апелянт зазначає, що органи слідства і суд були обізнані, що він хворий, наркозалежний, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, проходив лікування в Київському ЗПТ, так як він під час судового розгляду був у нетверезому стані, і тому не зрозумів своїх прав підозрюваного, їх реалізації та не усвідомлював відповідні наслідки.

Крім того, апелянт вказує, що призначене покарання строком на 6 років, є занадто суворе, не відповідає обставинам справи, а також, що воно перевищує санкцію ч. 2 ст. 185 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги ст. 66 КК України, а саме, те що, він щиро покаявся та активно сприяв на слідстві розкриттю злочину, відшкодував добровільно завдані збитки. Крім того, він позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні сім`ю, а також маму інваліда, яка потребує постійної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши на законність та обгрунтованість вироку суду, вивчившиматеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані належним чином.

Як вбачається, з журналу судового засідання від 25.05.2020 та відповідно до аудіозапису судового засідання, під час розгляду кримінального провадження обвинуваченийОСОБА_6 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, щиро розкаявся, підтвердив обставини їх вчинення, зазначивши час, місце, спосіб, мету скоєння злочину, а також розмір і вартість викраденого ним майна та не заперечував проти розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, суд першої інстанції переконався у правильності розуміння ОСОБА_6 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти викладених в обвинувальному акті обставин, суд першої інстанції, у відповідності до вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодонеповноти та необ`єктивності дослідження та встановлення обстави справи, колегія суддів до уваги не бере.

Не вбачає колегія суддів і порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду справи, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 був обізнаний з своїми правами та обов`язками, до того ж інтереси ОСОБА_6 протягом усього розгляду справи представляв його адвокат ОСОБА_10 .

Не заслуговують на увагу і посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що він знаходиться на обліку у лікаря нарколога, оскільки, згідно наявної в матеріалах провадження довідки лікаря-психіатра КНП «Попільнянської лікарні» від 22.04.2021, ОСОБА_6 на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах КНП «Попільнянська лікарня» не перебуває. Окрім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що ще в 2012 році був знятий з обліку. Що ж стосується посилань ОСОБА_6 на те, що під час судового розгляду він був нетверезий, а тому не розумів своїх прав та не усвідомлював наслідків, то вони є безпідставними, оскільки, як слідує з аудіо та відео запису, в судовому засіданні суду першої інстанції від 15.07.2021 обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що пройшов лікування та наркотичні засоби протягом місяці не вживав, і на час розгляду справи перебував на замісній терапії.

Щодо здійснення судового розгляду за відсутності потерпілого, то як вбачається з матеріалів справи представник потерпілого ТОВ «РУШ», яке є потерпілим у даному кримінальному провадженні, брав участь у підготовчому судовому засіданні, де заявив цивільний позов та в подальшому подав до суду заяву з проханням судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 проводити за його відсутності, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо розгляду справи у відсутність представника потерпілого. За наведеного, здійснення судового розгляду у відсутність представника потерпілого ТОВ «РУШ», не суперечить вимогам законодавства. ( т.1 ас. 85, 113)

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції при призначенні покарання повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано - визнання вини обвинуваченим, до обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції відніс рецидив злочинів. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого, який раніше судимий, обвинувачується у вчиненні двох епізодів крадіжок, не працевлаштований, одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце постійного проживання, але не має місця реєстрації, позицію прокурора щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, враховуючи, що злочини вчинені обвинуваченим під час іспитового терміну, відношення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що викрадене майно частково було повернуто потерпілому, однак після того як були внесені відомості в ЄРДР, тобто після втручання правоохоронних органів, що не може бути враховане, як добровільне відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, у зв`язку з чим дійшов висновку, що завданих збитків потерпілим, обвинувачений не відшкодував, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі, а також правильно визначив остаточне покарання шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що даний злочин ОСОБА_6 вчинив до повного відбування покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2020, згідно з яким ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки, та правильно призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до вимог ст. 71 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років не відповідає обставинам справи та перевищує санкцію ч.2 ст. 185 КК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Перш за все, слід відмітити, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України призначено в межах санкції вказаного Закону України про кримінальну відповідальність, а тому його доводи про призначення покарання, яке перевищує санкцію ч. 2 ст. 185 КК України є безпідставними. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 обґрунтовано за даним вироком призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, що повністю відповідає вимогам закону.

Що стосується доводів обвинуваченого про неправильність та суворість призначення покарання за сукупністю вироків, то слід зазначити наступне.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що злочини у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинив у квітні та червні 2021 р., тобто, у період іспитового строку, встановленого вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2020, яким був засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України, застосувавши принцип часткового приєднання до покарання за оскаржуваним вироком невідбутої частини покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2020 та визначив покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Таке покарання повністю відповідає вимогам ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення (у нашому випадку це 3 роки позбавлення волі), а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (у нашому випадку це 5 років позбавлення волі за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2020).

Вцілому, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, на переконання колегії суддів, відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повному обсязі було враховано дані про його особу, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, надав їм правову оцінку і призначив обвинуваченому таке покарання, яке є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому посилання обвинуваченого на позитивну характеристику з місця проживання, знаходження на його утриманні сім`ї, та мами інваліда, яка потребує допомоги, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, до того ж обвинувачений не працює, що свідчить про відсутність у нього офіційного джерела доходу, а відтак і можливості утримувати сім`ю та матір. Більш того, в суді обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що живе на пенсію мами.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції, при призначенні йому покарання таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені обставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, не встановлено таких обставин і в ході апеляційного перегляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами самостійно, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений ОСОБА_6 не повідомив, а тому така поведінка обвинуваченого жодним чином не може свідчити проактивну та ініціативну допомогу слідству.

Крім того, як правильно встановив суд першої інстанції, викрадене майно частково було повернуто потерпілому лише після того як були внесені відомості в ЄРДР, тобто після втручання правоохоронних органів, що не є добровільним відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, зважаючи на те, що сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила злочин, і воно полягає в усуненні саме винною особою наслідків скоєного правопорушення внаслідок її щирого розкаяння, чого в даному провадженні не було. З огляду на вказане, факт часткового повернення працівниками поліції викраденого майна потерпілому після внесення відомостей до ЄРДР, не можна вважати добровільним волевиявленням обвинуваченого щодо усунення заподіяної ним шкоди, а також про його щире каяття у вчиненому.

Водночас, визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , судом першої інстанції правильно визнано обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України та враховано при призначенні покарання, що знайшло своє відображення у строку покарання як за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, так і за ч. 2 ст. 185 КК України.

Будь - яких додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування чи зміни вироку обвинуваченим до апеляційного суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2021 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України- без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4