ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 347/1400/18

провадження № 51-2890км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

а також в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 і

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000775, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борислава Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 Кримінального кодексу України

(далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 140 КК до покарання у виді позбавлення права займати посаду лікаря та займатись лікарською діяльністю на строк два роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_10 по 50 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2022 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він допустив неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, за наступних обставин.

26 січня 2017 року о 09 год 10 хв в урологічне відділення Косівської ЦРЛ (м. Косів, провулок Шевченка, 27) поступив на стаціонарне лікування ОСОБА_11 з діагнозом: доброякісна гаперплація передміхурової залози III ступеня та був оглянутий сумісно із завідуючим урологічним відділенням Косівської ЦРЛ ОСОБА_6 , яким було прийнято рішення про оперативне втручання, а саме проведення трансуретральної резекції передміхурової залози.

Цього ж дня з 13 год 55 хв по 14 год 50 хв у приміщенні Косівської ЦРЛ завідуючий урологічним відділенням ОСОБА_6 спільно із завідуючим відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ ОСОБА_12 та медсестрою цієї лікарні ОСОБА_13 провів трансуретральну резекцію передміхурової залози ОСОБА_11 .

Під час проведення зазначеної операції ОСОБА_6 , займаючи відповідно до наказу № 89-к від 30 квітня 2010 року посаду завідуючого урологічного відділення Косівської ЦРЛ, маючи повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та кваліфікацію лікаря (диплом № 11037316 від 24 червня 1999 року), тобто будучи згідно з ст. 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19 листопада 1992 року (далі - Закон № 2801-XII) медичним працівником зі спеціальною освітою, а також відповідно до посадової інструкції № 97 від 13 травня 2014 року, затвердженої головним лікарем Косівської ЦРЛ, маючи обов`язки по забезпеченню надання якісної медичної допомоги населенню, застосуванню сучасних методів профілактики, діагностики, диференційної діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації хворих в межах своєї спеціальності, згідно з п. «а» ч. 1 ст. 78 Закону № 2801-XII зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, що виразилося в недбалому проведенні операції, під час якої спричинив ОСОБА_11 інтраопераційне внутрішньо очеревинне пошкодження стінки сечового міхура.

У подальшому, в післяопераційний період, після вказаного оперативного втручання, в ході якого ОСОБА_6 було заподіяне ОСОБА_11 інтраопераційне внутрішньо очеревинне пошкодження стінки сечового міхура, в порушення вимог Протоколу ведення хворих на закрите ізольоване, внутрішньо очеревинне пошкодження сечового міхура, затвердженого наказом МОЗ України № 604 від 06 грудня 2004 року «Про затвердження клінічних протоколів за спеціальністю «Урологія»», яким передбачено обов`язкове проведення ретроградної цистографії у разі виявлення внутрішньо очеревинного пошкодження сечового міхура, ОСОБА_6 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки через несумлінне ставлення до них, не провів ретроградну цистрографію.

У результаті неналежного виконання медичним працівником - завідуючим урологічного відділення Косівської ЦРЛ ОСОБА_6 своїх професійних обов`язків внутрішньо очеревинна перфорація стінки сечового міхура ОСОБА_11 була виявлена із запізненням через чотири доби та ускладнилась розвитим перитонітом з утворенням нориці тонкого кишківника, евентерації кишківника та розвитком поліорганної недостатності, що стало наслідком настання смерті ОСОБА_11 28 лютого 2017 року.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на недоведеність вини його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК. Зазначає, що звукозапис судового засідання, на якому зафіксовано допит у суді першої інстанції свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , відтворити неможливо. Вказує на призначення судово-медичної експертизи № 98 неуповноваженою особою, посилаючись на відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про те, що слідча СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_15 розпочинала досудове розслідування та була включена до складу групи слідчих, уповноважених на здійснення досудового розслідування. Посилається на порушення положень ч. 3 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і зазначає, що постанову про призначення вище вказаної судово-медичної експертизи винесено слідчою ОСОБА_15 до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР). Вказує на відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про призначення прокурора або групи прокурорів у 2017 році. Вважає, що відповідно до положень статей 85 і 86 КПК висновки комісійної судово-медичної експертизи № 042 і додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 011-042/2017р.-Д є неналежними і недопустимими доказами, оскільки в них наведено лише перелік матеріалів, що досліджувалися, але відсутні посилання на конкретні докази, на підставі яких зроблено ці висновки. Крім того, експерти надали висновки, виходячи з даних, що містились у висновку судово-медичної експертизи № 98. Зазначає, що в постанові про залучення спеціалістів у якості експертів для проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи відсутні дані про персональний склад залучених спеціалістів, те, що вони є працівниками професорсько-викладацького складу Івано-Франківського медичного університету за фахом хірургія, урологія і анестезіологія, а також про попередження їх про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 КК. Вказує, що додаткова комісійна судово-медична експертиза № 011-042/2017р.-Д була завершена в день, коли залучених спеціалістів у якості експертів було запрошено на засідання комісії ОБСМЕ, і посилається на відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про надання їм можливості ознайомлюватися і вивчати матеріали кримінального провадження, здійснювати дослідження. Вважає, що суди дали неправильну оцінку даним висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 011-042/2017р.-Д. На думку захисника, висновки судів про те, що ОСОБА_6 не виконав вимог Протоколу введення хворих на закрите ізольоване, внутрішньо очеревинне пошкодження стінки сечового міхура є помилковими, оскільки такий протокол відсутній в Косівській ЦРЛ. Вказує на те, що всупереч вимогам ст. 23 КПК суд першої інстанції докази безпосередньо не досліджував, у зв`язку з чим ці докази не можуть бути визнані допустимими і враховані при прийнятті судового рішення. Вважає, що зі змісту ухвали суду першої інстанції від 20 жовтня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисників про визнання висновків судово-медичних експертиз неналежними та недопустимими доказами, слідує, що оцінку доказам надано ще до виходу суду до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті справи.

На касаційну скаргу захисника ОСОБА_16 прокурор подав заперечення та долучив на спростування його доводів копії постанови від 03 березня 2017 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000775 і Витяг з ЄРДР у цьому ж кримінальному провадженні, які просив приєднати до матеріалів справи та врахувати при прийнятті рішення.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 просив касаційну скаргу задовольнити, скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_8 і його представник - адвокат ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення касаційної скарги та просили залишити її без задоволення.

Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 , потерпілогоОСОБА_8 і його представника - адвоката ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як установлено ч. ч. 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судом касаційної інстанції судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Згідно ж із вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведені вимоги кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій в цілому було дотримано.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено за критеріями, визначеними ч. 1

ст. 94 КПК.

Під час судового провадження суд, дотримуючись вимог статей 10, 22, 23 КПК, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї провини не визнав, пояснив, що 26 січня 2017 року в плановому порядку провів хворому ОСОБА_11 трансуретральну резекцію передміхурової залози. Спочатку проведення операції у хворого була реакція на наркоз, тобто він відчував біль і в зв`язку з цим смикнувся. Його це насторожило, але після того, як ОСОБА_11 добавили наркоз, операція пройшла успішно, скарг у хворого не було. ОСОБА_11 оглядався ним щоденно. Через три дні, після того, як хворий сходив у туалет, він став жалітись на болі і йому було поставлено катетер. На наступний день болі не проходили, тому було проведено ревізію та повторну операцію, в ході якої було виявлено декілька кровоточуючих судин і їх припекли. Стан хворого не покращувався, болі наростали. Скликали консиліум і прийняли рішення на проведення ревізії живота із ревізією сечового міхура. При проведенні ревізії з`ясувалось, що зі сторони сечового міхура не було наскрізного отвору розриву, але було виявлено розрив із середини, спричинений напруженням від внутрішньо-черевного тиску, що було усунуто, тобто ним було ушито. Також у черевній порожнині була незначна кількість рідини від так званого перитонізму від запального органу. Хворому ставало важче і його було переведено до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. Вважає, що виявлений розрив сечового міхура у ОСОБА_11 наступив від внутрішньо-черевного тиску після того як він сходив у туалет.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у його діях складу вказаного кримінального правопорушення суд всебічно та повно дослідив та з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано визнав їх такими, що суперечать встановленим обставинам.

При цьому суд першої інстанції послався на показання потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , з яких убачається, що 26 січня 2017 року після огляду ОСОБА_11 лікуючим лікарем-урологом ОСОБА_6 було запропоновано проведення оперативного втручання і в той же день проведено операцію. Через три дні після операції ОСОБА_11 став жалітись на погіршення стану здоров`я і 30 січня 2017 року за рішенням лікарського консиліуму лікар-уролог ОСОБА_6 провів йому повторну операцію. Як пояснював ОСОБА_6 , при першому оперативному втручанні ОСОБА_11 було пробито сечовий міхур, однак запевняв, що надалі все буде нормально. Оскільки стан здоров`я ОСОБА_11 так і не покращувався, почався перитоніт, його госпіталізували до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, де було проведено ще одну операцію. Стан здоров`я ОСОБА_11 не покращився і ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Також у вироку суд навів показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що йому як лікарю-хірургу Косівської ЦРЛ було відомо про те, що при першому оперативному втручанні лікар ОСОБА_6 допустив інтраопераційне внутрішньо очеревинне ушкодження стінки сечового міхура хворого; свідка ОСОБА_17 , лікаря-хірурга Косівської ЦРЛ, котрий показав, що будучи на чергуванні, оглядав ОСОБА_11 і встановив наявність сильних болів у животі. В хворого були попередньо два оперативні втручання. Для полегшення стану призначив хворому наркотичні знеболюючі, поставив попередній діагноз - перитоніт і повідомив заступника головного лікаря по лікувальній роботі про важкий стан ОСОБА_11 . Було зібрано консиліум лікарів, визначено про наявність у хворого перитоніту черевної порожнини та необхідність проведення оперативного втручання (ревізії черевної порожнини).

Крім того, у вироку зазначено й показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що він консультував, проводив огляд і різні діагностики ОСОБА_11 , коли хворий поступив у реанімаційне відділення Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. На його думку, в лікуючого лікаря при проведенні першого оперативного втручання не було достатніх відомостей про пошкодження сечового міхура, а тому ним не проводилась ретроградна цистографія. Рішення про необхідність проведення ретроградної цистографії приймає сам лікуючий лікар; показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 - лікарів Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, котрі пояснили, що після проведеного огляду було діагностовано розлитий перитоніт. ОСОБА_11 був переведений у хірургію та повторно прооперований внаслідок евентерації кишечника та розвитком поліорганної недостатності, найчастіше причинами цього є перитоніт. Із попереднього анамнезу хворого було встановлено, що допущено ретрогенне ушкодження, тобто ушкодження в результаті дій лікаря, яке при застосуванні та проведення ретроградної цистографії сечового міхура можна було б виявити одразу.

Суд дослідив і поклав в основу вироку дані, що містились у протоколі огляду місця події;лікарському свідоцтві про смерть № 98 від 28 лютого 2017 року; відношенні заступника головного лікаря з хірургічної роботи Івано-Франківської обласної клінічної лікарні № 472 від 28 лютого 2017 року про надання вказівки ОБСМЕ провести розтин померлого ОСОБА_11 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії і зазначено обставини випадку - пошкодження сечового міхура під час оперативного лікування в Косівській ЦРЛ трансуретральної резекції передміхурової залози ІНФОРМАЦІЯ_3 року; довідці про результати службового розслідування за фактом лікування ОСОБА_11 у Косівській ЦРЛ та обласній клінічній лікарні від 14 липня 2017 року, за результатами якої комісія дійшла висновку, що у хворого ОСОБА_11 мало місце пошкодження сечового міхура, перебіг якого ускладнився тампонадою в подальшому перфорацією сечового міхура, з розвитком перитоніту, гострого пошкодження нирок, поліорганної недостатності, що і призвело до смерті пацієнта.

Також суд дослідив і зазначив у вироку данівисновку судово-медичного експерта № 98 від 18 квітня 2017 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від ушкодження сечового міхура під час хірургічної операції - резекції простати, яке ускладнилось розлитим перитонітом з утворенням нориці тонкого кишечника, евентерації кишечника та поліорганної недостатності; висновку комісійної судово-медичної експертизи № 042 від 04 грудня 2017 року, яким встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від ушкодження сечового міхура під час проведення хірургічної операції - трансуретральної резекції простати (ІНФОРМАЦІЯ_3 року), яке ускладнилось розлитим гнійно-фібринозним перитонітом з утворенням нориці тонкого кишківника, евентерації кишківника і розвитком поліорганної недостатності.

Судом досліджено і покладено в основу вироку й дані, що містились у висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 011-042/2017р.-Д

від 12 квітня 2018 року, згідно з яким встановлено, що під час проведення першого оперативного втручання (трансуретральна резекція передміхурової залози) ОСОБА_11 в Косівській ЦРЛ виникло інтраопераційне (під час оперативного втручання) внутрішньо очеревинне ушкодження стінки сечового міхура. У зв`язку з тим, що ОСОБА_11 не була проведена ретроградна цистографія, дане ускладнення (внутрішньо очеревинна перфорація стінки сечового міхура) було виявлено із запізненням (через чотири доби), слід вважати, що дане ускладнення знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті. Крім того, експертами зазначено, що в післяопераційному періоді після першого оперативного втручання в Косівській ЦРЛ ОСОБА_11 не була проведена ретроградна цистографія, дане ускладнення (внутрішньо очеревинна перфорація стінки сечового міхура) було виявлено із запізненням (через чотири доби).

Також суд дослідив і послався у вироку на локальні протоколи надання медичної допомоги пацієнтам в Косівській ЦРЛ та обласній клінічній лікарні м. Івано-Франківська, наказ МОЗ України № 604 від 06 грудня 2004 року про затвердження клінічних протоколів за спеціальністю «Урологія» та протоколи надання медичної допомоги «травма сечового міхура», посадову інструкцію за № 97 завідувача урологічним відділенням ОСОБА_6 , інші досліджені докази.

Отже, дослідивши та оцінивши вказані у вироку докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно встановив обставини кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 140 КК кваліфіковані судом правильно.

Колегія суддів касаційного суду не погоджується з доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для визнання висновків вищевказаних судово-медичних експертиз неналежними та недопустимими доказами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Як передбачено ч. 4 ст. 214 КПК, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по батькові (найменування) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Із даних реєстру матеріалів досудового розслідування, витягу з ЄРДР і повідомлення слідчого у кримінальному провадженні - т.в.о. слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_21 від 01 березня 2017 року № 775/108/46/02-2017 про те, що 01 березня 2017 року ним розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000775 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, вбачається, що повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення отримано та зареєстровано Івано-Франківським ВП ГУНП в Івано-Франківській області 28 лютого 2017 року, відповідні відомості внесено до ЄРДР о 09:55:17 01 березня 2017 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК.

А в подальшому, враховуючи отримані в ході досудового розслідування докази, до ЄРДР внесено відомості № 0000775 за фактом вчиненого кримінального правопорушення з визначенням правової кваліфікації за ч. 1 ст. 140 КК.

Для встановлення причин смерті ОСОБА_11 слідчою СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції ОСОБА_15 було винесено постанову від 28 лютого 2017 рокупро призначення судово-медичної експертизи, яку експерт завершив 18 квітня 2017 року, тобто в межах досудового розслідування.

За результатами судово-медичної експертизи № 98 від 18 квітня 2017 року експерт дійшов підсумків щодо виявлених на трупі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які є наслідками проведення медичних маніпуляцій, і причини його смерті та не виявив ознак, характерних для отруєння.

Під час судового провадження сторона захисту просила визнати висновок судово-медичного експерта № 98 від 18 квітня 2017 року недопустимим і неналежним доказом, але не оспорювала достовірність відомостей, отриманих експертом в ході експертного дослідження.

Водночас висновок експерта щодо причини смерті потерпілого ОСОБА_11 підтверджено комісією експертів відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 042 від 04 грудня 2017 року.

Крім того, колегія суддів касаційного суду звертає увагу, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями лікаря ОСОБА_6 під час проведення трансуретральної резекції передміхурової залози ОСОБА_11 та наслідком, а саме настанням смерті хворого, встановлено іншою судово-медичною експертизою - додатковою комісійною судово-медичною експертизою

№ 011-042/2017р.-Д від 12 квітня 2018 року.

З огляду на викладене, доводи захисника, який, посилаючись на положення

ст. 214 КПК і призначення судово-медичної експертизи № 98 від 18 квітня 2017 року неуповноваженою особою, вказує про істотні порушення вимог КПК, є неспроможними.

Зміст висновків комісійної судово-медичної експертизи № 042 від 04 грудня 2017 року та додаткової комісійної судово-медичної експертизи

за № 011-042/2017р.-Д від 12 квітня 2018 року відповідає положенням статей 101, 102 КПК, у них містяться відомості про попередження експертів про відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 КК, за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та за дачу завідомо неправдивого висновку.

Згідно з п. 24 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи № 6 від 17 січня 1995 року при проведенні експертизи зі справи про притягнення медичних працівників до кримінальної відповідальності за «професійні правопорушення» в протокольній частині повинні бути детально викладені дані всіх наявних медичних документів. При цьому, залежно від характеру випадку, з історії хвороби обов`язково виписуються: стан хворого при його надходженні в стаціонар, записи щоденників, які фіксують його стан протягом всього періоду лікування, протоколи операцій, клінічні діагнози, схеми призначеної медикаментозної терапії, об`єм і кратність введення лікарських речовин, результати лабораторних досліджень, характер і обсяг реанімаційних заходів, дані протоколу патологоанатомічного розтину трупа з результатами гістологічного дослідження або дані первинної судово-медичної експертизи, результати клініко-анатомічних конференцій з рецензією медичної документації, а також висновки комісії відомчого розслідування.

Із даних висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи

№ 011-042/2017р.-Д від 12 квітня 2018 року вбачається, що для проведення експертизи експерти отримали матеріали кримінального провадження № 0000775, медичні картки амбулаторного і стаціонарного хворого ОСОБА_11 та локальні протоколи медичної допомоги пацієнтам з Косівської ЦРЛ та Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, скельця гістологічних препаратів.

Водночас відповідно до постанови слідчого про залучення спеціалістів у якості експертів для проведення експертизи від 29 березня 2018 року додаткова комісійна судово-медичної експертиза була проведена в тому числі залученими у якості експертівпрацівниками професорсько-викладацького складу Івано-Франківського медичного університету, що мали значний стаж роботи і вищу кваліфікаційну категорію за фахом: хірургія (15 років, вища кваліфікаційна категорія), урологія (34 років, вища кваліфікаційна категорія) і анестезіологія-реанімація (36 років, вища кваліфікаційна категорія).

Виходячи з характеру комісійних експертиз, викладення у них протокольної частини, яка включає в себе необхідні відомості з матеріалів справи і попередньої медичної документації, тощо, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність у них дослідницької та мотивувальної частин є необґрунтованими.

Також колегія суддів не вбачає підстав на підтвердження доводів захисника, який ставить під сумнів надання залученим спеціалістам можливості ознайомлюватися і вивчати матеріали кримінального провадження, здійснювати дослідження, оскільки висновки експертиз підписано всіма членами комісії і результати дослідження викладено у підсумках.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає помилковими висновки судів про те, що ОСОБА_6 не виконав вимог Протоколу введення хворих на закрите ізольоване, внутрішньо очеревинне пошкодження стінки сечового міхура, оскільки такий протокол відсутній в Косівській ЦРЛ.

Однак, як слідує з обвинувачення, визнаного судом доведеним і сформульованого у вироку, обов`язкове проведення ретроградної цистографії у разі виявлення внутрішньо очеревинного пошкодження стінки сечового міхура передбачено Протоколом ведення хворих на закрите ізольоване, внутрішньо очеревинне пошкодження сечового міхура відповідно до наказу МОЗ України № 604

від 06 грудня 2004 року «Про затвердження клінічних протоколів за спеціальністю «Урологія»».

Крім того, відповідно до висновків комісійних судово-медичних експертиз експертами встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від ушкодження сечового міхура під час проведення хірургічної операції - трансуретральної резекції простати (ІНФОРМАЦІЯ_3 року) і у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 не була проведена ретроградна цистографія, дане ускладнення (внутрішньо очеревинна перфорація стінки сечового міхура) було виявлено із запізненням (через чотири доби), слід вважати, що дане ускладнення знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність причинного зв`язку між неналежним виконанням ОСОБА_6 його професійних обов`язків і тяжким наслідком, а саме смертю хворого ОСОБА_11 .

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції не встановив порушень органом досудового розслідування вимог КПК при проведенні слідчих дій, відтак, досліджені письмові докази визнав такими, що відповідають положенням

статей 85, 86 КПК на предмет їх належності та допустимості.

При цьому згідно з ухвалою від 20 жовтня 2021 року, відмовляючи в задоволенні клопотання захисників про визнання висновків судово-медичних експертиз неналежними та недопустимими доказами, суд першої інстанції послався на те, що оцінку цим доказам буде надано під час ухвалення остаточного рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.

Безпідставними колегія суддів касаційного суду визнає й доводи захисника про порушення вимог КПК у зв`язку з відсутністю у матеріалах кримінального провадження постанови про призначення прокурора або групи прокурорів

у 2017 році.

Як убачається з даних реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000775 в порядку ст. 290 КПК підозрюваномуОСОБА_6 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції стороною захисту не заявлялось клопотань про надання прокурором постанови пропризначення прокурора або групи прокурорів у 2017 році.

Водночас дані реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000775 містять посилання на постанову про призначення групи прокурорів у 2017 році, а в суді касаційної інстанції прокурором була надана копія постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 03 березня 2017 року.

Також у касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що звукозапис судового засідання, на якому зафіксовано допит у суді першої інстанції свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , відтворити неможливо.

Втім, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 412 КПК невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Колегія суддів не виключає, що за певних обставин відсутність звукозаписів окремих судових засідань чи їх частин може стати підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на цю обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення.

Водночас у цьому кримінальному провадженні сторона захисту ні в касаційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не вказала, яким чином погана якість звукозапису судового засідання від 18 січня 2019 року в частині показань ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 вплинула на законність та обґрунтованість судових рішень і вирішення справи по суті.

Перевіркою ж матеріалів кримінального провадження встановлено, що на технічному носії інформації є звукозапис судового засідання суду першої інстанції від 18 січня 2019 року, на якому містяться показання вказаних свідків. При цьому в матеріалах провадження також наявний журнал судового засідання від вказаної дати, в якому відображено хід судового розгляду.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів касаційної інстанції, у даному кримінальному провадженні погана якість запису в деяких місцях окремого судового засідання не дорівнює порушенню, передбаченому п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, яке є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, за результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає й порушень ст. 23 КПК щодо безпосередності дослідження доказів, оскільки в судовому засіданні письмові докази були досліджені.

Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, належно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , зокрема, про недопустимість окремих доказів, істотне порушення вимог КПК, надав на них вичерпні відповіді та навів мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався. З наведеними в ухвалі апеляційного суду підставами, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3