ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/931/23 Справа № 204/5282/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: сел.Новоекономічне Донецької області,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 21.00 год. по 07.00 год. до 17 лютого 2023 року, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що враховуючи доведеність обґрунтованості підозри, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у його права і свободи особи, суд убачає підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що оскаржувана ухвала не оголошувалась та не вручалась стороні захисту, по суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження існування ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, та прокурором не доведено їх існування. Вважає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, а прокурор не довів обгрунтованості підозри. Звертає увагу, що в ЄДРСР наявно два різних рішення.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, захисник та прокурор надали заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, а отже, враховуючи те, що відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали, у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першої цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з цим, рішенням № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

При цьому, положеннями кримінального процесуального закону окреме оскарження ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не передбачено, а наведеним вище Рішенням Конституційного Суду України інші положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України неконституційними не визнано.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, беручи до уваги вищенаведені норми закону, які є імперативними і містять вичерпний перелік рішень, які підлягають апеляційному оскарженню, вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 подана на рішення, що апеляційному оскарженню не підлягає.

Також приймається до уваги, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, що знайшла відображення зокрема у рішенні у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Апеляційний суд також зважає на позицію Верховного Суду, викладену в постанові №51-7299км18 від 27 лютого 2019 року, згідно якої, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку оскарженню не підлягає, та враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника було відкрито помилково, апеляційний суд вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за зазначеною апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4