Єдиний унікальний номер: 448/1492/22
Провадження № 1-кп/448/282/22
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту
(повний текст)

30.11.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська кримінальне провадження №0000533, внесене в ЄРДР від 14.11.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

учасники справи:
прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачені: ОСОБА_6 , Степан РУЖИЦЬКИЙ,
їх захисники-адвокати: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілий ОСОБА_9 ,
потерпіла ОСОБА_10 , не з`явилась (клопотання),
представник потерпілих осіб - адвокат Орест ШЕЛЕПІНСЬКИЙ,
встановив:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В підготовчому засіданні захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у звязку з невідповідністю такого вимогам, передбаченим Кримінально-процесуальним Кодексом України.

І. Доводи клопотання:
Адвокат ОСОБА_11 , вказує про суттєву невідповідність обвинувального акту дійсним обставинам справи, що полягають в наступному:

По-перше, автомобіль «Skoda SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, не просто здійснив «наїзд на пішоходів», а, рухаючись в некерованому стані внаслідок бокового удару в нього автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , що виїхав з другорядної дороги на головну (якою рухався автомобіль «Skoda SUPERB»), перемістився праворуч з траєкторії свого руху в напрямку правого узбіччя, де в цей момент знаходився припаркований автомобіль «Volkswagen MAN», реєстр.номер НОМЕР_3 з автопричепом реєстр.номер НОМЕР_4 , з яким і відбулось зіткнення. Ця ДТП зафіксована схемою ДТП, що міститься в матеріалах справи. Проте, обвинувальний акт не містить жодного покликання на докази, які б належним чином доводили місцезнаходження громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як безпосередньо в момент зіткнення транспортних засобів, так і після нього.

По-друге, з матеріалів провадження вбачається, що пішоходи ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , отримали тілесні ушкодження внаслідок свого місцезнаходження безпосередньо між транспортними засобами, що зіштовхнулися (автомобіль «Skoda SUPERB» та автопричіп р.н. НОМЕР_4 ), проте з обвинувального висновку вбачається, що потерпілі отримали тілесні ушкодження внаслідок наїзду на них автомобіля «Skoda SUPERB». А власне компресійні травми внаслідок перебування потерпілих між двома транспортами призвели до більш тяжких наслідків.

По-третє, з тексту самого обвинувального акту вбачається, що пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 «...перебували поруч з узбіччям смуги руху до с.Шегині...» (1-й та 2-й рядки зверху 2-го аркушу акта). Поняття «перебували поруч з узбіччям смуги руху» однозначно розуміється, як перебували на смузі руху, тобто - на асфальтовому покритті, що в темну пору доби є порушенням вимог ПДР. Перебування пішоходів «поруч з узбіччям смуги руху до с.Шегині...» не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ДТП відбулось на смузі руху і відповідному узбіччі в напрямку с.Шегині - м.Львів. Отже, і в тій частині обвинувальний акт потребує доопрацювання. Що стосується належного документування та фіксації місця знаходження пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 безпосередньо до і після ДТП, то ним на етапі досудового розслідування слідчому подавалось клопотання про проведення слідчих дій з метою усунення цієї невизначеності (подання клопотання зареєстровано Яворівському РВП ГУ НП у Львівській області 20.09.2022 року, копія додається). Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ним було встановлено, що в матеріалах провадження відсутні як саме клопотання, так і відповідь на нього посадової особи органу досудового розслідування.

Покликався і на те, що окрім наведених невідповідностей обвинувального акту вимогам КПК України, даний обвинувальний акт містить неповну інформацію щодо посадових осіб, що здійснювали досудове розслідування у даному провадженні. Акт містить покликання на слідчих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , проте даний перелік не є повним. Навіть з реєстру матеріалів досудового розслідування, що є додатком до акту, вбачається участь в розслідуванні слідчої СВ Мостиського ВП ОСОБА_17 та слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_18 . Ці відомості також слід внести до акту.

ІІ. Позиції учасників справи, заявлені у судовому засіданні:
Обвинувачений ОСОБА_19 , і його захисник адвокат ОСОБА_20 , в підготовчому судовому засіданні підтримали подане клопотання, просили суд таке задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_21 , і його захисник адвокат ОСОБА_22 , в підготовчому судовому засіданні розв`язання вимог даного клопотання покладають на розсуд суду.

Представник потерпілої особи ОСОБА_23 адвокат ОСОБА_24 , в підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення заявленого стороною захисту клопотання.

Прокурор ОСОБА_25 , заперечила проти задоволення заявленого стороною захисту клопотання. В обґрунтування зазначила, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, фактичні обставини викладені в обвинувальному акті є такими, які прокурор вважає встановленими, відповідно до вимог ст.291 КПК України, підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Окрім того покликався на те, що повернення обвинувального акта прокурору є правом суду, а не його обов`язком. Підставою для повернення обвинувального акта не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка перешкоджає його призначенню до судового розгляду, і в кожному випадку суд повинен перевірити, чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального закону.

Потерпіла сторона вирішення даного питання покладала на розсуд суду.

ІІІ. Оцінка та висновки суду:
Суд, заслухавши клопотання, думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, приходить до наступного висновку.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Релевантне законодавство:
Положення частини 1 статті 21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справ у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Розумність строків - є одним із засад кримінального провадження, передбачених статтею 7 КПК України .

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Кодексу цього досудового розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та завершується закриттям кримінального провадження або направленням до суду позовного акта, закриття про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, закриття про закриття особи кримінального провадження відповідальність.

Відповідно з частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор виносить обвинувачення у ??вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Положеннями ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

У п.51 рішення ЕСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено: «Суд також нагадує, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).

У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Пункт 13 частини першої статті 3 КПК України дає визначення обвинувачення, зокрема, це підтвердження про вчинення певної особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, винесене в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до частини 3 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Після отримання обвинувального акта суд призначає підготовче судове засідання, у якому вирішуються питання щодо можливості призначення судового розгляду та здійснюється відповідна підготовка (статтями 314, 315 КПК України).

Повернення обвинувального акта є одним із рішень, яке суд має право прийняти у підготовчому судовому засіданні у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу (п.3 ч.3 ст.314 КПК України).

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

З урахуванням задач підготовчого провадження, суд здійснює перевірку обвинувального акта на наявність невідповідності кримінальному-процесуальному закону, яка б перешкоджала призначенню судового розгляду.

Суд наголошує, що підготовче судове засідання, окрім притаманних йому завдань організаційного характеру, спрямованих на з`ясування можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, виконує роль процесуального фільтра між досудовим провадженням та судовим розглядом з метою перевірки відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється (ч.4 ст.291 КПК України).

Об`єктивність розгляду полягає не лише у визначеності правової кваліфікації кримінального правопорушення, а й у тому числі має мати: зазначення статті (частини статті) відповідного закону про кримінальну відповідальність; описова частини обвинувального акта, в яких повинні бути зазначені деталі вчинення злочину та інші обставини, які підлягають доказування у кримінальному провадженні. Можливість зазначити повну та детальну інформацію щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Оскільки кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, норма п.3 ч.3 ст.314 КПК відсилає до ст.291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акта (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; не долучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо) (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 161/7092/20).

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в частині 2 статті 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, оскільки слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінальних правопорушень, які вважав встановленими, їх правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.

З обвинувального акту у вищевказаному кримінальному провадженні вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які відповідно до ч.2 ст.286 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у даному обвинувальному акті, а отже і обвинувачення ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в інкримінованого їм кримінального правопорушення не викликає сумнівів.

Зважаючи на наведене, немає підстав вважати, що зміст обвинувачення є неконкретним, а тому немає підстав стверджувати, що це може вплинути на право захисту обвинуваченого, і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Більше того, кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03.07.2019 року у справі N 273/1053/17).

Адже в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор (а не суд) вважає встановленими. До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримання державного обвинувачення (ч.2 ст.337, ст.338-340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч.3 ст. 337 КПК України).

Суд вважає за необхідне зазначити, що сама можливість сприйняття суті обвинувачення та його розуміння залежить від індивідуальної цілеспрямованості сприйняття інформації, яка обумовлюється психологічною структурою особистості, до якої входить її спрямованість (потреби, мотиви, інтереси та ін.), сприйнятливість (можливості, можливості, обдарованість, ін.) та особливості якості (характер, темперамент). Одні й ті люди самі констатують або викладають фактичні обставини в обвинувальному акті або формулюють обвинувачення прокурором різного культурного розвитку можуть сприймати та осмислювати по-різному, але це не може свідчити про факт неконкретності обвинувачення або його незрозумілості для сторінки кримінального провадження. В будь-якому випадку, суть обвинувачення, яке вважає прокурор встановленим, викладається у обвинувальному акті.

Щодо доводів захисника ОСОБА_11 про те, що обвинувальний акт не містить жодного покликання на докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до положень статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Враховуючи приписи вказаної статті час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення є визначальними для доказування, а отже їх повний виклад міститься у обвинувальному акті.

В силу статті 22 КПК України, функції доведення обвинувачення покладаються на прокурора, а не на суд. У цьому випадку суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на відсутність в обвинувальному акті покликання на докази у кримінальному провадженні, ніяким чином не порушує принципу презумпції невинуватості обвинувачених, передбаченого статті 22 КПК України чи право обвинувачених на безпосереднє дослідження судом показань, речей і документів передбачене у статті 23 КПК України.

Крім того, у відповідності до положень статті 89 КК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно приписів частини 2 статті 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Процесуальна оцінка зазначених вище обставин, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише за результатами дослідження доказів у справі та при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст.373 КПК України, тобто за наслідками лише судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених статтями 318-380 КПК України. На цей час оцінка доказів, здобутих за обставин, указаних захисником, є процесуально недопустима.

Крім зазначеного, захисником ОСОБА_26 , ставиться питання про повернення обвинувального акту через зазначення у обвинувальному акті не всіх слідчих, які приймали участь у досудовому розслідуванні.
У частині 2 статті 291 КПК України міститься вимога про зазначення у обвинувальному акті прізвища, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора.

В обвинувальному акті вказані, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, який склав обвинувальний акт.

Відсутність у обвинувальному акті відомостей про кожного слідчого, який здійснював досудове розслідування не може бути підставою для повернення обвинувального акту.

Встановлення слідчих, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні можливе під час дослідження доказів у справі.

Інші доводи, зокрема про те, що стороною обвинувачення, в даному випадку органом досудового розслідування не надано стороні захисту процесуальне рішення на заявлене нею на досудовому слідстві клопотання від 20.09.2022 року, суд залишає поза увагою з огляду на те, що вказані доводи на переконання суду є не настільки вагомі, які б слугували підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Таким чином, зазначені захисником ОСОБА_11 , підстави для повернення обвинувального акту та матеріалів, не є істотними та такими, що є перешкодою для прийняття судом рішення відповідно до вимог статті 314 КПК України і призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_11 , поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту прокурору, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись статтями 291, 314, 315, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_11 про повернення прокурору обвинувального акта в кримінальному провадженні за №0000533 від 14 листопада 2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Повний текст складено 05.12.2022 року

Суддя ОСОБА_27