Справа № 953/1255/23
н/п 1-кс/953/1401/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого 1-го слідчого відділення слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадан, РФ, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на вихованні малолітню доньку ОСОБА_9 2015 року народження, та сина ОСОБА_10 2005 року народження, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про продовження строк у дії запобіжного заходу, тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_5 , підозрюваного в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05:00 годині, за наказом Президента Російської Федерації ОСОБА_11 , Російська Федерація незаконно вторглась на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні Сили РФ та Федеральну службу військ національної гвардії Російської Федерації.

В результаті вищезазначеного у березні 2022 року військовими формуваннями РФ здійснено тимчасову окупацію м. Балаклія Ізюмського району Харківської області.

Зокрема, окупаційними військами на зайнятій території Харківської області у вказаний період створено адміністрації та незаконні правоохоронні органи, що підпорядковуються представникам ЗС РФ.

Так, у червні 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , винник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме в так званому «Балаклійському відділенні народної міліції».

В подальшому, на початку червня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) до моменту звільнення силами ЗСУ м. Балаклія, ОСОБА_5 , діючи умисно та свідомо, з метою реалізації вищезазначеного злочинного умислу, виконав ряд дій, спрямованих на зайняття посади у вищезазначеному незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Балаклія.

Так, приблизно у червні місяці 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи у приміщенні актового залу будівлі міської ради м. Балаклія за адресою: Харківська область Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Жовтнева, 18, ОСОБА_5 на загальній зустрічі з т. зв. «головою військово-цивільної адміністрації м. Балаклія» ОСОБА_12 та з т.зв. «керівником Балаклійскої народної міліції» ОСОБА_13 , за результатами проведення якої ОСОБА_14 був проведений інструктаж щодо обов`язків які останній буде виконувати як працівник «народної міліції». Зокрема до обов`язків ОСОБА_14 як працівника незаконно створеного правоохоронного органу входило: охорона об`єктів інфраструктури аптек та складів, прийняття скарг та заяв від громадян, проведення оглядів місця події, вилучення наркотичних засобів, зброї, складання протоколів пояснень, опечатування речових доказів та передача їх до військової комендатури м. Балаклія.

Надалі, у кінці червня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на території зазначеного комплексу, ОСОБА_14 надав згоду на зайняття посади у «народній міліції м. Балаклія.

Приблизно у червні 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_14 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, фактично приступив до виконання повноважень у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, чим завершив реалізацію свого злочинного умислу, направленого на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме в «Балаклійському відділенні народної міліції».

04.10.2022 року о 16 год. 50 хв. ОСОБА_5 , після викриття, затриманий слідчим в порядку ст. 208 КПК України.

04.10.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

05.10.2022 року, ОСОБА_5 Київським районним судом м. Харкова обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 13.11.2022 року, ухвалою від 08.11.2022 року дія раніше обраного запобіжного заходу була продовжена до 04.12.2022 року..

22.11.2022 року, постановою керівника органу прокуратури - керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_15 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 04.01.2023 року.

29.11.2022 року, ОСОБА_5 Київським районним судом м. Харкова, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 04.01.2023 включно.

28.12.2022 року Київським районним судом м. Харкова продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 5 (п`яти) місяців, тобто до 04.03.2023 р.

28.12.2022 року, ОСОБА_5 Київським районним судом м. Харкова продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 25.02.2023 включно.

На сьогоднішній час, строк досудового розслідування ще не сплинув, є необхідність у проведенні низки процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

В зв`язку з чим виникла необхідність в продовженні строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, зміна запобіжного заходу на більш м`який, може стати перешкодою у проведенні повного та швидкого досудового розслідування, подальшого судового розгляду кримінального провадження, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Вважають, що встановлені раніше ризики, передбачені ст.. 177 КПК України не змінились, в зв?язку з чим просять продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.03.2023 року.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволені заявленого клопотання, навів обставини аналогічні викладеним в клопотанні, зазначив, що встановлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати на сьогоднішній час.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення клопотання.

Захисник, адвокат ОСОБА_4 , зазначив, що з урахуванням позиції його підзахисного, просить розглянути клопотання на розсуд суду.

Вислухавши доводи учасників судового засідання. дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя набуває висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В провадженні 1-го СВ Управління СБУ в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0003095 від 04.10.2022 року за ч.7 ст. 111-1 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 04.10.2022 року о 16 годині 50 хвилин було затримано ОСОБА_5 , в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня, 04.10.2022 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

05.10.2022 року Київським районним судом м. Харкова, відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.11.2022 року, без права внесення застави.

В подальшому ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2022 року, 29.11.202 року та 28.12.2022 року дія раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою було продовжено, останній раз до 25.02.2023 року, включно.

28.12.2022 року Київським районним судом м. Харкова було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003095 від 04.10.2022 року за ч.7 ст. 111-1 КК України до п`яти місяців, тобто до 04 березня 2023 року.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, завершення якого не можливе до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_5 під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В ході проведення досудового розслідування, необхідно ще виконати наступні процесуальні дії:

-витребувати відомості, що характеризують особу підозрюваних;

-отримати відповідь на запит від ТУ ДБР, щодо наявності документів підтверджуючих створення незаконних правоохоронних органів;

-провести слідчий експеримент за участі підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-виконати процесуальні дії, направлені на закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та ознайомити сторону захисту з матеріалами кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор наполягав на тому, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Слідчий суддя, вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторам

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Санкція частини 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Разом з тим, прокурором в судовому засіданні не доведено ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення,оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території Російської Федерації.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»). Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Однак продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом". Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду при продовженні дії запобіжного заходу не є преюдиційними.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою у межах строку досудового розслідування, а саме: до 04.03.2023 року, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 197 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого 1-го слідчого відділення слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Харківській області лейтенанта юстиції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04 березня 2023 року, включно, без визначення застави.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1