Справа № 642/967/23
Провадження № 1-кс/642/551/23
УХВАЛАІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваного - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 02.12.2022 року у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Вільне Апостолівського району Дніпропетровської області, з середньо-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на посаді командира 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2023 року до Ленінського районного суду м.Харкова надійшло клопотання старшого слідчого другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 02.12.2022 року, у відношенні ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України (по стройовій частині) від 12.05.2022 № 117 ОСОБА_6 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_2 №77 (по особовому складу) від 09.05.2022 № 61-РС на посаду водія - радіотелефоніста 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та на всі забезпечення військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.08.2022 № 269-РС ОСОБА_6 призначено на посаду командира 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Приписами ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що на момент вчинення злочину, молодший сержант ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року, строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують молодшого сержанта ОСОБА_6 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, молодший сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, ОСОБА_6 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, 09.11.2022 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_6 ,в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 09.11.2022 в умовах воєнного стану без поважних причин самовільно залишив місце несення військової служби, а саме: розташування 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у населеному пункті АДРЕСА_2 (відомості про точне місце розташування не підлягає розголошенню відповідно до вимог режиму секретності) та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, вирушив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 в період з 09.11.2022 по 19.11.2022, в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця несення військової служби, а саме розташування 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на території розташування 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_6 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, до 19.11.2022 моменту з`явлення до розташування військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

23.02.2023 старшим слідчим другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного злочину підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, яке надійшло з СІЗ ВКР СБ України, згідно якого командира 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 та інші військовослужбовці не виконали наказ та самовільно залишили місце проходження служби, рапортом про виявлення відсутності військовослужбовця ОСОБА_6 , актом службового розслідування від 23.11.2022, згідно якого факт залишення місця служби ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий зазначає, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість підозри, недоведеність ризиків, просили суд відмовити у задоволенні клопотання повністю.

Суд, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та захисника, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Під час розгляду даного клопотання судом встановлено, що Другим СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР у м.Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001140 від 02.12.2022 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнав в повному обсязі. Крім того, пояснив, що добровільно вирішив захищати Батьківщину і пішов служити, не зважаючи на той факт, що у нього на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, про що суду надано копії свідоцтва про народження дітей. Завжди виконував бойові завдання, перебуваючи в найгарячіших точках фронту. В період з 09.11.22 по 19.11.2022 перебував за межами військової частини разом з цілим взводом (28 осіб) та його командиром на підставі усного наказу заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 про відпустку. Перед залишенням місця розташування військової частини офіційно під розпис ОСОБА_10 - заступнику командира з САБ з МПЗ ВЧ НОМЕР_1 здав на зберігання зброю, про що суду надано відповідну відомість. Весь склад військової частини, де проходив службу знав, що їхній взвод в кількості 28 осіб відпустили у відпустку після виконання бойового завдання на першій лінії фронту. Письмового наказу не було, але їм повідомили, що вони повинні повернутися до ВЧ на дев`ятий день. 19.11.2022 взвод повернувся до розташування військової частини.

Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що 19.11.2022 розпорядженням командира ІНФОРМАЦІЯ_2, їх взвод перевели для виконання бойового завдання, а саме: підготовка особового складу підрозділу 1 запасної роти, про що суду надано копію відповідного розпорядження. На даний час ОСОБА_6 продовжує виконувати військові обов`язки, є командиром батальйону. Підозру з 28 осіб, яких відпустили у відпустку разом з ним, пред`явили тільки йому.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що підозрюваний ОСОБА_6 не самовільно покинув військову частину, йому відомо було, що ОСОБА_15 пообіцяв взводу (28 осіб) надати відпустку після бойового завдання на передовій, зараз є задіяним при виконанні військових обов`язків, він дуже потрібен на фронті, тому просив не обирати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснили суду, що разом з підозрюваним ОСОБА_6 , який є командиром батальйону та з командиром взводу на власних автомобілях колоною покинули розташування військової частини з усного дозволу заступника командира військової частини ОСОБА_15 , офіційно здали зброю на час відпустки. Під час перетинання блок постів, їм відомі були всі паролі, їх ніхто не зупинив, не намагався повернути до розташування військової частини, в розшуку не перебували. Крім того, зазначили, що після відпустки, їм дали нове бойове завдання та перевели до іншої роти, наразі вони готують осіб, яких тільки мобілізували, користуються зброєю. Підтвердили, що дійсно у заступника командира військової частини ОСОБА_15 та підозрюваного ОСОБА_6 були конфлікти, тому, на їх думку, і порушили кримінальну справу тільки щодо ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_18 , який є заступником командира військової частини, в судовому засіданні повідомив, що дійсно обіцяв вирішити питання щодо відпустки ОСОБА_6 та іншим 28 військовослужбовцям, але командир бригади не надав такого дозволу. Письмового наказу про відпустку не надавав підозрюваному. Не звертався до військової служби правопорядку щодо самовільного залишення ОСОБА_6 розташування військової частини. Підтвердив, що підозрюваний продовжує виконувати обов`язки командира батальйону, є особою, яка користується авторитетом, надійна в бою, його батальйон найкращий, але дійсно між ними відбувалися конфлікти.

Свідок ОСОБА_16 , який є командиром стрілецької роти в судовому засіданні пояснив, що на час подій 09.11.2023 він тільки приймав обов`язки командира. Вказав, що письмового наказу про відпустку він не давав, але дійсно чув, що ОСОБА_18 обіцяв вирішити питання щодо відпустки ОСОБА_6 та іншим 28 військовослужбовцям, які 18 діб тримали військові позиції на лінії фронту на межі Луганської та Харківської областях. Повідомив, що бійці були дуже виснажені та їм необхідний був відпочинок, крім того, загинув у бою їхній сослуживець та побратим. Між ним та ОСОБА_6 були деякі непорозуміння щодо розташування військових на лінії фронту. Йому відомо, що підозрюваний здав зброю, але він жодних дій не зробив, щоб зупинити підозрюваного ОСОБА_6 та інших. Командир взводу поїхав разом з ними. Відомо, що ОСОБА_6 продовжує виконувати бойові завдання, залишився командиром, охарактеризував його як особу, яка користується авторитетом та повагою.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозри кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що в містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 .

Також слідчий суддя приймає до уваги, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Будь-яких доказів тому, що останній вчиняв спроби переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків у кримінальному провадженні, ухилявся від проходження військової служби, повторно вчиняв кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби або доказів, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення підозрюваним відповідних дій, в клопотанні не наведено та з долучених до нього матеріалів не вбачається, а також не доведено прокурором під час розгляду клопотання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_6 добровільно вступив до лав збройних сил України, хоча є особою, яка не підлягає мобілізаціє, так як має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, продовжує виконувати обов`язки командира відділення, виконує бойові завдання, користується авторитетом та повагою серед військовослужбовців, не ухиляється від явки до органів досудового розслідування або суду, зараз є задіяним при виконанні військових обов`язків, потрібен на фронті.

Сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за вказаних вище обставин та даних про особу підозрюваного, не є достатньою підставою вважати, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З урахуванням вищенаведеного, недоведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя у відповідності до ч.2 ст.194 КПК України приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 02.12.2022 року у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 02.03.2023 о 17-00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1