Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вири Сарненського району Рівненської області, українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, і призначено покарання - один рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком в один рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 02.11.2018 року в період часу з 08 год. 10 хв. по 09 год. 40 хв. з метою перешкоджання працівникам Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області проведенню на підставі ухвали Здолбунівського районного суду від 11.10.2018 року ( справа №562/2235/18) обшуку території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків: близько 09 год. неодноразово висловлював нецензурну лайку на адресу працівників поліції та не реагуючи на їх законні вимоги щодо припинення протиправних дій, застосував відносно правоохоронців насильство, яке виразилось у хапанні, триманні за руки та відштовхуванні в область грудної клітини заступника начальника сектору кримінальної поліції Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 .

У ході вказаних дій ОСОБА_6 вибив з рук інспектора ювенальної превенції сектору превенції Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 цифрову відеокамеру «Panasonic», якою здійснювалася фіксація даної слідчої дії, що призвело до її тимчасових неполадок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, яку, на його думку, розглянуто з обвинувальним ухилом. Вказує, що ОСОБА_6 діяв з метою запобіганню вчиненню протиправних дій стосовно його неповнолітнього сина, що спростовує факт його прямого умислу на опір працівникам поліції при проведенні обшуку, дії яких вважає упередженими.

Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 , який відмовився від свого клопотання про повторне дослідження доказів, підтримані обвинуваченим ОСОБА_6 , на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, яка вважає вирок законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних, з його погляду, доказах та відсутності умислу ОСОБА_6 на чинення опору працівникам правоохоронного органу, що виключає склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, не є переконливими.

Положеннями частини другої статті 342 КК України встановлена кримінальна відповідальність за вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Вчинення опору - це активна фізична протидія здійсненню працівником правоохоронного органу службових обов`язків, яка полягає у застосуванні фізичної сили з боку винної особи. Відповідальність за даною статтею має нести не лише безпосередній правопорушник, але й інша особа, яка активно перешкоджала працівнику правоохоронного органу виконувати службові обов`язки.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , він не заперечив факту проведення обшуку 02.11.2018 року в будинку, де проживає, в ході якого працівники поліції, на його думку, перешкоджали його синові зібратися до школи, внаслідок чого з його боку мало місце штовхання ОСОБА_8 та утримання співробітника поліції, котрий здійснював фіксацію обшуку на камеру, внаслідок чого вона впала на підлогу.

За показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 працівників Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, 02 листопада 2018 року на підставі ухвали суду вони проводили обшук вищевказаного будинковолодіння, де проживає ОСОБА_6 який фіксувався на відеокамеру. Під час обшуку син ОСОБА_6 кидав рюкзаки, забирав їх, переносячи з кімнати в кімнату, перешкоджаючи обшуку, про що був попереджений. Після чого ОСОБА_6 , знявши свій верхній одяг, поводячись зверхньо, почав висловлюватися до працівників поліції нецензурною лайкою, шарпав їх за одяг, погрожував і штовхнув ОСОБА_8 руками в ділянку грудної клітки, після чого вибив з рук оператора зйомки ОСОБА_10 відеокамеру, якою здійснювався відеозапис слідчої дії, внаслідок чого було викликано слідчо-оперативну групу.

Зазначені показання повністю узгоджуються і з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 понятих, залучених до проведення обшуку.

Наявні в матеріалах провадження дані свідчать про те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 є працівниками Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області та відповідно до доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, 02.11.2018 року проводили обшук території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11.10.2018 року.

З протоколу перегляду відеозапису від 26.11.2018 року слідує, що на даному відео зафіксовано хід проведення обшуку території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який проводився на підставі ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11.10.2018 року. На початку відео, на території домоволодіння знаходяться учасники обшуку - слідчий СВ Здолбунівського ВП ОСОБА_14 , заступник начальника сектору кримінальної поліції Здолбунівського ВП ОСОБА_8 , оперуповноважений сектору кримінальної поліцїї Здолбунівського ВП ОСОБА_9 , інспектор з ювенальної превенції Здолбунівського ВП ОСОБА_10 , поняті: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 . Під час проведення обшуку ОСОБА_9 здійснює обшук портфеля чорного кольору, виявленого в коридорі будинку, під час чого до нього підходить син ОСОБА_6 , хапає руками портфель, викрикуючи, щоб слідчий віддав йому портфель. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 намагається його заспокоїти, попереджаючи про неправомірність дій, однак син забирає цей портфель, а в подальшому підходить ОСОБА_6 , який штовхає ОСОБА_9 , починає хапати його за руки та обличчя, наголошуючи, що працівники поліції йому нічого не зроблять. ОСОБА_8 намагається припинити конфлікт, тримаючи ОСОБА_6 рукою, обоє закликають його заспокоїтися, однак він штовхає обома руками ОСОБА_8 . Також ОСОБА_6 лівою рукою вибиває з рук ОСОБА_10 , що здійснював відеофіксування, цифрову фотокамеру «Panasonic», яка впала на підлогу, внаслідок чого зникло зображення, однак звук надалі записувався ( т. 1 а.с. 46-48).

Неправомірні, на думку ОСОБА_6 , дії співробітників поліції за заявою обвинуваченого були предметом службової перевірки і згідно висновку від 15.11.2018 року за результатами службового розслідування відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, свого підтвердження не знайшли (т. 1 а.с. 22-25).

Судом встановлено, що дії поліції відповідали вимогам ст. 29 Закону України "Про національну поліцію" і поліцейський захід був необхідний.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Враховуючи, що зібрані у кримінальному провадженні докази отримано, відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства України, які узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував фактичні обставини вчиненого, обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, і вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також роз`яснень що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обтяжуючих покарання обставин і призначив ОСОБА_6 покарання в межах закону за скоєне, звільнивши від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, підстав для скасування якого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3