Справа № 492/648/22
Провадження № 1-кп/513/71/22
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000261 від 31 травня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Арциз, Арцизького району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Арцизького районного суду Одеської області від 12 серпня 2006 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 152 КК України до 4 років позбавлення волі;

вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2009 року за ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 296 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187, ст. 395 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

вироком Арцизького районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Саратського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що під час досудового розслідування за даним кримінальним провадженням з боку працівників поліції чинився фізичний тиск шляхом застосування фізичної сили. З приводу даного факту з заявою він не звертався до органів досудового розслідування, а також не звертався до медичного закладу. Також зазначив, що в день коли він викликав поліцію через конфлікт з ОСОБА_7 , приїхали працівники поліції, зокрема ОСОБА_8 , який забрав у нього телефон та почав застосовувати до нього фізичну силу. В цей час була присутня ОСОБА_4 . В подальшому, після написання заяви ОСОБА_4 , особа « ОСОБА_9 » бив його по обличчю, та близько 02:00 ночі його вивезли на Теплицьку зупинку, в напрямку як їхати на Веселий кут, та завдали фізичних ударів, залишили там його на місці. Додому він повернувся близько 05 години ранку.

В судовому засіданні прокурор зазначила про те, що жодних заяв з цього приводу не надходило, службових розслідувань не проводилось, відсутня інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою. Вважає необхідним доручити Держаному бюро розслідувань перевірити відповідну інформацію. Також від прокурора надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою, клопотання обґрунтувала тим, що підставою для продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник та обвинувачений також вважали необхідним розслідувати факт неправомірних дій з боку працівників поліції. Щодо заявленого клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла зазначила, що можливо застосувати до ОСОБА_6 домашній арешт.

Суд вислухавши учасників судового провадження, та вважає, що вказані заяви обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають ретельній перевірці, шляхом відповідного розслідування, виходячи з такого.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Так, вимогами статті 11 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Так, Верховний Суд в своїй постанові від 06 листопада 2018 року по справі № 567/513/16-к дійшов наступного висновку: виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах Яременко проти України (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), Вергельський проти України (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), Олексій Михайлович Захарків проти України (рішення від 24 червня 2010 року), Нечипорук і Йонкало проти України (рішення від 21 квітня 2011 року). Як визначив Європейський суд з прав людини у справі Вергельський проти України (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі Яременко проти України (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Таким чином, Верховний Суд наголосив, що суд повинен забезпечити проведення відповідної перевірки заяви особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, в установлений законом спосіб.

Згідно з вимогами п.п.2, 3 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про державне бюро розслідувань, Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.

На цей час в Україні діє Державне бюро розслідувань правоохоронний орган, до якого від прокуратури перейшли функції досудового розслідування злочинів вчинених, зокрема, працівниками правоохоронних органів.

Отже, враховуючи те, що перевірка заяв у кримінальному провадженні повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ ОСОБА_10 проти України від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів вказане ОСОБА_6 діяння може бути розцінене як кримінально-каране, а суд першої інстанції, в силу своїх повноважень, позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, вважає за необхідне доручити Директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_6 обставин щодо застосування до нього методів фізичного впливу з боку працівників поліції відділу поліції № 1 Болградського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, та прийняти по справі процесуальне рішення, копію якого та додані до нього матеріали направити до Саратського районного суду Одеської області.

Щодо клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, з урахуванням думки учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора, з таких підстав.

За положеннями частин 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частинами 1, 2 статті 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі Ізмаїльський слідчий ізолятор, починаючи з 09 серпня 2022 року до 07 жовтня 2022 року.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2022 року продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі Ізмаїльський слідчий ізолятор, тобто до 02 грудня 2022 року включно, з правом внесення застави в розмірі, визначеному в ухвалі Саратського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувачений ОСОБА_6 на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, раніше судимий.

Також, суд враховує, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та які встановлені в ухвалі Саратського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року, в даний час існують та не зменшилися. Метою тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи те, що обвинувачений не працює, не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання та стабільного джерела доходів, суд вважає доведеним наявність ризику у вигляді спроби обвинуваченого переховуватися від суду.

На процесуальні ризики незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків вказує той факт, що усі вони входять до кола його знайомих, а свідок ОСОБА_11 є співмешканкою обвинуваченого та постійно контактує із свідком ОСОБА_12 .

Отже, з урахуванням характеру, ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винним у його вчиненні, даних про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, його віку, стану здоров`я, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому суд враховує, що прокурором доведено, що більш м`які запобіжні заходи не спроможні запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Жодних обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на теперішній час не встановлено.

У зв`язку із чим, суд вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо наявності підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки фактичним місцем проживання ОСОБА_6 є АДРЕСА_2 , тобто будинок де проживає свідок ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне залишити заставу, у розмірі визначеному в ухвалі Саратського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року.

Керуючись ч.ч. 6, 7 ст. 206, 214, 216, ст. ст. 331, 177, 199, 369- 372, 392, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, провести перевірку відомостей, заявлених під час судового розгляду та перевірити заяви обвинуваченого ОСОБА_6 щодо здійснення на нього фізичного впливу працівниками поліції та прийняти рішення згідно положень КПК України.

Клопотання прокурора задовольнити. Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі Ізмаїльський слідчий ізолятор, тобто до 20 січня 2023 року включно, з правом внесення застави в розмірі, визначеному в ухвалі Саратського районного суду Одеської області від 09 серпня 2022 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Оголосити перерву в судовому засіданні до 22 грудня 2022 року до 12:00 години.

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1