Постанова

Іменем України

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 404/6273/20

провадження № 51-4342 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003625 за обвинуваченням

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Олександрівка Кіровоградської області, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 345 та ч. 2 ст. 398 КК України,

за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , прокурора та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 квітня 2022 року ОСОБА_7 :

1) визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та виправдано у зв`язку із не доведеністю у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України;

2) визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 1 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 398 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, з покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Змінено запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою з 15 серпня 2020 року по 04 листопада 2020 року включно.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння захиснику легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 398 КК України, за таких обставин.

Так, 02 червня 2020 року, приблизно об 11 год 50 хв, в приміщенні фойє Кіровоградського районного суду Кіровоградської області, ОСОБА_7 , висловлюючи своє невдоволення результатами розгляду цивільної справи №390/137/20 (за позовом ТОВ «Нива-2010» до ОСОБА_8 ТОВ «Агрофірма «Гаївське» щодо визнання недійсною угоди про припинення договору оренди землі та визнання недійсним договору оренди землі), у якій він є слухачем, наніс удари в область лівого стегна та в верхню частину тіла ОСОБА_6 , який є адвокатом у вказаній справі, в результаті чого завдав останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, за таких обставин.

Так, 13 серпня 2020 року о 08 год 45 хв працівники поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рамках розслідування кримінального провадження № 0003625 від 03 червня 2020 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, прибули за адресою проживання останнього ( АДРЕСА_2 ) з метою вручення йому повісток про виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій в межах вказаного кримінального провадження.

В момент коли зазначені працівники поліції перебували біля будинку проживання підозрюваного ОСОБА_7 , останній прямував вздовж тротуарної зони присадибної ділянки поряд з місцем його проживання.

ОСОБА_9 , який був одягнений у формений одяг - однострій поліцейського, висунув ОСОБА_7 законну вимогу зупинитись для отримання повісток про виклик до слідчого, на що останній, побачивши працівників поліції, маючи на меті умисно уникнути отримання вказаних повісток та явки до слідчого, пришвидшився прямуючи в напрямку під`їзду, не реагуючи на законні вимоги працівників поліції.

ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_9 слідує за ним, діючи умисно та цілеспрямовано, демонструючи явну зневагу до працівників поліції та маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, в момент коли ОСОБА_9 підійшов та поклав руку між рухомим дверним полотном та одвірками до вхідних дверей, що вели до під`їзду куди ОСОБА_7 зайшов першим, останній з прикладанням фізичної сили умисно зачинив вхідні двері до вказаного під`їзду чим спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді садна, після чого забіг в приміщення квартири АДРЕСА_3 (де безпосередньо проживав) та зачинився.

Далі ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з метою вручення повістки про виклик до слідчого, відповідно до ст. 135 КПК України, зайшли в під`їзд будинку, куди раніше зайшов ОСОБА_7 , та направилися до дверей квартири АДРЕСА_3 . Постукавши у вхідні двері зазначеної квартири, попросили підозрюваного ОСОБА_7 вийти і отримати повістку. Вказані дії відображено у відеозаписі відзнятому працівниками поліції в момент спроби вручення повістки ОСОБА_7 .

В цей момент ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні зазначеної вище квартири, усвідомлюючи значення своїх дій, та те, що перед ним знаходяться працівники правоохоронних органів, які виконують свої службові обов`язки, та з якими він раніше зустрічався в ході проведення слідчих і процесуальних дій в кримінальному провадженні № 0003625 від 03 червня 2020 року, діючи умисно, цілеспрямовано, посягаючи на нормальне функціонування правоохоронних органів та їх авторитет, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на висловлювання погроз вбивством працівникам правоохоронних органів у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, висловився на адресу працівників поліції нецензурною лайкою та відчинивши вхідні двері квартири, тримаючи в руках пневматичний пістолет «МР-654К» калібру 4,5 мм (серійний номер НОМЕР_1 ) промислового виготовлення, створений з детальним наслідуванням зовнішнього вигляду пістолета системи «Макарова», висловив погрози вбивством ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які сприйняли їх як реальні.

На знак підтвердження намірів щодо реалізації висловлених погроз ОСОБА_7 відвів затвор пневматичного пістолета в заднє крайнє положення та спрямував ствол у бік працівників поліції, натиснувши при цьому на спусковий гачок.

Вказані умисні дії ОСОБА_7 викликали у працівників поліції відчуття страху за власне життя та реальні підстави побоюватись здійснення висловлених погроз, внаслідок чого останні відійшли на безпечну відстань.

Скориставшись цим, ОСОБА_7 зайшов до своєї квартири, зачинив вхідні двері зсередини, та з метою приховання знаряддя злочину, викинув з балкону квартири застосований ним пневматичний пістолет.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

Так, 13 серпня 2020 року о 08 год 45 хв в межах викладених вище обставин спроби вручення ОСОБА_7 повісток про виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій в рамках розслідування кримінального провадження № 0003625 від 03 червня 2020 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, останній, прямуючи до під`їзду будинку в якому він мешкає за вказаною вище адресою та розуміючи, що працівник поліції ОСОБА_9 слідує за ним, діючи умисно та цілеспрямовано, демонструючи зневагу до працівників поліції та маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, в момент коли ОСОБА_9 підійшов та поклав руку між рухомим дверним полотном та одвірками до вхідних дверей, що вели до під`їзду куди ОСОБА_7 зайшов першим, останній з прикладанням фізичної сили умисно зачинив вхідні двері до вказаного під`їзду чим спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правого променево-зап`ясного суглобу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок за ч.2 ст. 345 КК України, дійшов висновку про те, що під час судового слідства не встановлено та не підтверджено належними і допустимими доказами, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження внаслідок дій обвинуваченого, а також те, що дії ОСОБА_7 щодо завдання цих ушкоджень та наявності у нього умислу направленого на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не доведено.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку потерпілого, при призначенні покарання судом не повністю враховано всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість в частині застосування ст. 75 КК України.

У касаційній скарзі прокурортакож просить скасувати вказану вище ухвалу та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На думку прокурора, судом апеляційної інстанції не відображено та не надано оцінки позиціям всіх потерпілих у справі, які висловили думки про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі без застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням.

Зауважує, що судом також не наведено мотивації прийнятого рішення щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зокрема, з яких підстав колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення вказаного засудженого без відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції належним чином не вмотивував і не обґрунтував свого рішення та фактично зіслався на аргументи, викладені у вироку судом першої інстанції.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зобов`язати суд апеляційної інстанції викликати в судове засідання та повторно допитати: потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 та допитати експерта ОСОБА_13 , оскільки апеляційний суд, на його думку, незаконно відмовив йому у повторному дослідженні доказів, а також повернути засудженому ОСОБА_7 належні йому пневматичний пістолет марки «МР-654К» (серійний номер НОМЕР_1 ) та револьвер «STREAMER» калібру 4 мм, які було вилучено у нього та долучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази.

Стверджує, що пред`явлені йому обвинувачення за ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 398 КК України, ґрунтуються виключно на домислах та припущеннях, а в ході досудового слідства та судового розгляду не було встановлено обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зазначає, що в показаннях свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_6 наявні розбіжності щодо обставин та механізму спричинення тілесних ушкоджень останньому, що на думку ОСОБА_7 , відображено у протоколах проведення за їх участю слідчих експериментів.

Зауважує, що висновок експерта № 629/581 від 22 червня 2020 року також містить суперечність щодо механізму спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, враховуючи, що вказаний висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_12 . На цій підставі стороною захисту було заявлено клопотання про виклик для допиту в судове засідання експерта для надання останнім роз`яснень та уточнень щодо його висновків з урахуванням показань свідка та потерпілого шляхом їх перехресного допиту в судовому засіданні з метою усунення вказаних вище розбіжностей. Проте таке клопотання судом першої інстанції було проігноровано.

Підкреслює, що не мав реальної мети заподіяти шкоду та реалізувати висловлені погрози щодо потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Стверджує, що саме поведінка вказаних вище потерпілих, при виконанні ними службових обов`язків, надала підстави вважати їх зловмисниками, а не працівниками правоохоронного органу.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні потерпілий та прокурор підтримали подані ними касаційні скарги і просили скасувати ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у зв`язку із м`якістю призначеного ОСОБА_7 покарання в частині застосування ст. 75 КК України та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, а у задоволенні вимог касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судові рішення в частині виправдання за ч. 2 ст. 345 КК України не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

У частинах 1, 2 ст. 419 КПК України зазначено, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Оцінивши викладені у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 398 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура незалежність якої гарантується законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами.

Згідно пунктів 1 та 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності. Життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, їх майно перебуває під охороною держави, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 398 КК України, відноситься до категорії злочинів, що посягають на інтереси правосуддя у сфері забезпечення гарантій діяльності та професійної таємниці захисників або представників особи, а також гарантій безпеки життя, здоров`я та права власності зазначених осіб або їх близьких родичів.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 398 КК України - є суспільні відносини у сфері правосуддя щодо забезпечення гарантій безпеки життя, здоров`я, волі особистої недоторканності, честі та гідності особи, права власності захисників, представників особи з надання правової допомоги або їх близьких родичів.

У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Необхідно зазначити, що законодавцем передбачено спеціальну норму - ст. 345 КК України, якою передбачено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки зазначені дії мають не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджають нормальній діяльності правоохоронних органів та підривають їх авторитет.

При цьому основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 345 КК України, виступає нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об`єктом - психічна недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.

Колегія суддів погоджується із висловленими в касаційних скаргах потерпілого ОСОБА_6 та прокурора позиціями щодо формального підходу апеляційного суду до перегляду вироку місцевого суду за їх апеляційними скаргами.

Щодо доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування положень ст. 75 КК України до засудженого ОСОБА_7 , то Суд враховує наступне.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення особи від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст. 75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

В основу висновку про можливість звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням судами нижчих інстанцій було покладено те, що вчинені ним кримінальні правопорушення є нетяжкими злочинами, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, дані про особу винного, відсутність судимостей, наявність на утриманні двох дітей, а також те, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи та те, що він (з його слів) брав участь в антитерористичній операції та висловлює бажання брати участь у воєнних діях з визволення України.

Разом з тим, на думку колегії суддів касаційного суду, судом першої інстанції при застосуванні положень ст. 75 КК України, не було враховано характер вчинених засудженим кримінальних правопорушень, суспільну небезпечність його діянь, прояви неповаги до правосуддя і правоохоронних органів України.

Суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, послався на те, що він (з його слів) брав участь в антитерористичній операції та висловлює бажання брати участь у воєнних діях з визволення України. Однак, вказані обставини мають бути підтверджені належним чином, а матеріали провадження не містять жодного доказу такого твердження засудженого.

З огляду на наведене, висновок апеляційного суду про законність рішення суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 ККУкраїни, не є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Зважаючи на те, що у своїх касаційних скаргах потерпілий і прокурор ставили питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку із неправильним застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказані касаційні скарги.

Щодо касаційних вимог засудженого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

Оцінивши викладені у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 345 та ч.2 ст. 398 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що вони ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 345 КК України як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та за ч. 2 ст. 398 КК України як умисне заподіяння захиснику легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги.

Вимоги засудженого ОСОБА_7 в частині порушення судами нижчих інстанцій презумпції невинуватості у зв`язку з наданням переваги показанням потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , висновкам експерта, а також відмовою апеляційного суду в задоволенні клопотання засудженого щодо виклику експерта ОСОБА_13 в судове засідання для допиту з метою усунення розбіжностей у показаннях свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин та механізму спричинення тілесних ушкоджень останньому шляхом їх перехресного допиту та відмові у задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції оцінив, а апеляційний суд перевірив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, навів мотиви на підставі яких надав перевагу доказам поданим стороною обвинувачення та не взяв до уваги докази сторони захисту.

Так, вина засудженого ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 398 КК України, підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 ; даними рапорту про надходження 02 червня 2020 року о 12 год 06 хв виклику на лінію «102»; заявою ОСОБА_6 від 02 червня 2020 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_7 за нанесені останньому тілесні ушкодження; протоколом проведення слідчого експерименту від 16 червня 2020 року з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_6 , під час якого потерпілий показав обставини нанесення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; протоколом проведення слідчого експерименту від 19 червня 2020 року за участю свідка ОСОБА_12 ; висновком експерта №582 від 05 червня 2020 року щодо механізму утворення та тяжкості тілесних ушкоджень отриманих потерпілим ОСОБА_6 ; висновком експерта №629/581 від 22 червня 2020 року відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_6 , могли утворитися при обставинах вказаних потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів за їх участю; та доповідною запискою секретаря судового засідання ОСОБА_14 .

Щодо вини засудженого ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 345 КК України, то вона підтверджується наступними доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; даними рапорту про надходження 13 серпня 2020 року о 09 год 42 хв виклику на лінію «102» щодо погрози вбивством працівника поліції; протоколом огляду місця події від 13 серпня 2020 року; заявою потерпілого ОСОБА_9 від 13 серпня 2020 року в якій він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 за погрозу вбивством працівника поліції під час виконання цим працівником службових обов`язків; протоколом проведення слідчого експерименту від 15 жовтня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_9 ; копією витягу з наказу від 12 квітня 2017 року про прийняття ОСОБА_10 на посаду слідчого; копією функціональних обов`язків слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП вКіровоградській області; витягом з наказу №168 о/с від 15 травня 2020 року, яким ОСОБА_11 призначено оперуповноваженим; копією посадової інструкції оперуповноваженого кримінальної поліції Кропивницького ВП ГУНП в області; витягом з наказу №64 о/с від 30 березня 2017 року, яким ОСОБА_9 призначено старшим оперуповноваженим; копією посадової інструкції старшого оперуповноваженого кримінальної поліції Кропивницького ВП ГУНП в області; висновком експерта № 225 від 22 вересня 2020 року; висновком експерта № 226 від 15 вересня 2020 року; а також відеозаписами, які було переглянуто в судовому засіданні.

Положеннями ст. 404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджено місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши заявлене стороною захисту клопотання, не знайшов обґрунтованих підстав для повторного дослідження доказів. До того ж, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою досліджених у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції доказів та не надавав їм іншої оцінки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження всіх доказів та допиту експерта свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій. Окрім того, як вбачається з матеріалів провадження, з таким клопотанням про допит експерта сторона захисту під час судового розгляду в суді першої інстанції не зверталась.

В частині вимог засудженого ОСОБА_7 щодо повернення належних йому пістолета марки «МР-654К» (серійний номер НОМЕР_1 ) та револьвера «STREAMER» калібру 4 мм., які було вилучено та долучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, при цьому, відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Вироком суду першої інстанції вирішено питання, зокрема, щодо речових доказів у провадженні. Пістолет марки «МР-654К» (серійний номер НОМЕР_1 ) та револьвер «STREAMER» калібру 4 мм, які було вилучено у ОСОБА_7 та долучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, ухвалено знищити.

Враховуючи зазначене, у задоволенні вимог касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.

Приймаючи рішення у межах повноважень, передбачених ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції не обирає ОСОБА_7 запобіжний захід.

Керуючисьстаттями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Касаційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та прокурора задовольнити.

Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3