Справа № 467/1012/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000162 від 08.11.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, офіційно не працюючого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 08 листопада 2022 року, близько 13 години 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , в період дії воєнного стану,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів,усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх караність, через вхідну хвіртку з городу, незаконно проник на територію огородженого домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , де в подальшому через незачинені вхідні двері незаконно проник в середину приміщення літньої кухні, де з гаманця, якиий знаходився у верхній шухляді столу однієї з кімнат, таємно викрав грошові кошти загальною сумою 2500 грн., купюрами номіналом по 500 грн., які виніс з території домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд.

В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на 2500 грн. 00 коп.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому та зазначив про готовність нести покарання зробивши для себе відповідні висновки. Суду пояснив, що 08 листопада 2022 року, в після обідній час, він без дозволу господаря, через вхідну хвіртку з городу, проник до огородженого домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 . Потім через незачинені вхідні двері проник в середину приміщення літньої кухні, та з гаманця, якиий лежав у верхній шухляді столу однієї з кімнат, викрав гроші загальною сумою 2500 грн., купюрами номіналом по 500 грн., які потім виніс з території домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що з потерпілим примирилась, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, шкоду їй відшкодовано в повному обсязі в сумі 2500 грн., покарання просила призначити не пов`язане із позбавленням волі.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 погодився визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами, що встановлені під час досудового розслідування справи.

Покази обвинуваченогоОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, як обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано органом досудового розслідуванняза ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України, при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Обставиною, яке відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При визначенні покарання обвинуваченомуОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином,особливості й обставини його вчинення у даному конкретному випадку, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, наявність кваліфікуючих ознак, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, проживає з матір`ю похилого віку, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, на обліку Первомайського РВ№2 філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській, Донецької, Луганської та Херсонської областях не перебуває, не перебуває на військовому обліку в пешому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, раніше не судимий, шкоду, завдану потерпілому відшкодовано повністю.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_4 , йогосоціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, те, що він офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, позицію потерпілої щодо міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину.

Враховуючи всі обставини справи, керуючись засадами законності, справедливості, обґрунтованості,суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України в межах санкціїч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням норм ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченим, у світлі принципу індивідуалізації покарання, суд виходив із того, що саме покарання у виді позбавлення волі, з огляду на можливість для застосування статті 75 КК України щодо обвинуваченого, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи ("Бакланов проти Росії" від 09.06.2005р.; "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005 р.; "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007р.).

Визначена судом міра покарання ОСОБА_4 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного ним, його особі, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 під час розгляду справи не обирався, підстав для його обрання, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно з ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_4 додатково обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- грошову купюру номіналом 500 грн. серії МВ 7146009 видану 2011 року, що передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та визначено місце зберігання приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , повернути власнику ОСОБА_5 .

- грошові кошти загальною сумою 2180 грн. номіналами: - 500 грн. серії АН 4973461 видану 2021 року; -500 грн. серії АН 4973460 видану 2021 року; -200 грн. серії УС 0023470 видану 2014 року;-500 грн. серії ВЗ 3989165 видану 2018 року з нанесеним написом "2500 на дрова"; -

200 грн. серії НОМЕР_1 видану в 2014 році; -100 грн. серії НОМЕР_2 видану в 2014 році; -50 грн. серії НОМЕР_3 видану в 2014 році; - 50 грн. серіїТБ 2550375 видану в 2014 році; -50 грн. серії ФЖ 3180590 видану в 2014 році; - 20 грн. серії СЗ 2827391 видану 2013 року; - 10 грн. серії ЮД 2687275 видану в 2015 році, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження№ 0000162, повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_7 ОСОБА_8