УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 295/7351/19

провадження № 51-2029ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 ,

встановив:

За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2021 року

ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15 ч. 2

ст. 185 КК України - на строк 1 рік; ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 4 роки; ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 3 роки; ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено остаточне покарання

у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України

ОСОБА_1 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком цього ж суду від 03 вересня 2020 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року вказаний вирок місцевого суду скасовано в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, а також в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2

з призначенням нового розгляду у цій частині в суді першої інстанції. Постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим до покарання у виді позбавлення волі: ч. 2 ст. 15

ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим до остаточного покарання, визначеного шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_1 засуджено до остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2020 року, більш суворим, призначеним за вироком цього ж суду від 04 лютого 2021 року, у виді позбавлення волі на строк

4 роки, зарахувавши повністю покарання, відбуте за вироком суду від 03 вересня

2020 року.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року

ОСОБА_1 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 15 ч. 3

ст. 185 КК України - на строк 3 роки; ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено остаточне покарання

у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України

ОСОБА_1 з урахуванням ухвали Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, зарахувавши повністю покарання, відбуте за вироком від 03 вересня 2020 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року вирок суду першої інстанції від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, засуджений

ОСОБА_1 04 липня 2022 року звернувся до касаційного суду із скаргою

на судові рішення, постановлені щодо нього.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 липня 2022 року зазначену касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку із невідповідністю поданої скарги вимогам ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків - 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Зважаючи на те, що засудженим ОСОБА_1 недоліки, вказані у попередній ухвалі Верховного Суду, в установлений строк усунуті не були, зазначену касаційну скаргу ухвалою касаційного суду від 19 вересня 2022 року було повернуто особі, яка

її подала.

На адресу Верховного Суду від засудженого ОСОБА_1 надійшла нова касаційна скарга, датована і підписана ним 10 листопада 2022 року, в якій він не погоджується

з постановленими щодо нього вироком Богунського районного суду м. Житомира

від 04 лютого 2021 року та ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року та ставить питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

пунктів 1, 3, 4, 5 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.

Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються найменування суду касаційної інстанції, судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того,

у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того,

до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, засуджений вказаних вимог процесуального закону не дотримався.

Зокрема, засуджений в порушення вимог кримінального процесуального закону адресує свою касаційну скаргу Верховному суду України. При цьому, Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України

та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України

та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Крім того, позиція ОСОБА_1 є непослідовною та неузгодженою оскільки,

як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, вказуючи на оскарження ним вироку Богунського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2021 року, копію якого при цьому не додає, не зазначає, що слід зробити з ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року, постановленою за результатами перегляду даного судового рішення. Разом із тим, засуджений додає до скарги копію вироку місцевого суду від 29 червня 2022 року, який не оскаржує, та наводить мотиви своєї незгоди з ухвалою суду апеляційної інстанції від 04 жовтня 2022 року, якою вказаний вирок залишено без змін. Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду

в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У випадку, якщо особа бажає оскаржити різні судові рішення судів першої

чи апеляційної інстанцій, вона вправі подати касаційну скаргу на кожне із них окремо із наведенням відповідного обґрунтування щодо їх незаконності чи необґрунтованості в порядку, передбаченому КПК України.

З огляду на зміст вказаних положень кримінального процесуального закону вирок Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року та ухвала Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, якою вказаний вирок залишено без змін, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Також слід зазначити, що засуджений вправі окремо подати касаційну скаргу

на ухвалу апеляційного суду від 05 квітня 2022 року та вирок суду першої інстанції

від 04 лютого 2021 року щодо нього в частині, яку не було скасовано судом апеляційної інстанції, в межах строку касаційного оскарження.

Так, згідно з вимогами ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,

- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій може бути поновлений, але лише в тому випадку, якщо причини його пропуску

є поважними.

Зі змісту наведеної норми убачається, що у разі пропуску строку на касаційне оскарження, особа має право порушити питання про його поновлення, подавши касаційну скаргу разом із відповідним клопотанням. При цьому у клопотанні

про поновлення строку особа, яка його подає, має зазначити об`єктивні причини,

які перешкодили їй подати касаційну скаргу у встановлений процесуальним законом трьохмісячний строк.

Разом з тим, вказана касаційна скарга в частині оскарження вироку Богунського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2021 року, з огляду на дані, що містяться

в матеріалах провадження за скаргою, є поданою із значним пропуском строку

на касаційне оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 05 квітня

2022 року, яку було постановлено за наслідками перегляду зазначеного вироку місцевого суду, копію якої засудженому було вручено 07 квітня 2022 року,

без клопотання про його поновлення, що залишилось поза увагою засудженого.

Крім цього, засуджений,оскаржуючи, в тому числі, ухвалу суду апеляційної інстанції

від 04 жовтня 2022 року, не наводить доводів на обґрунтування незаконності

чи необґрунтованості вказаного судового рішення з урахуванням положень статей 412-414 КПК України. Вказане стосується і вироку суду першої інстанції від 29 червня 2022 року, який вказаною ухвалою було залишено без змін.

До того ж вимоги ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції не узгоджуються

з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Також засудженому слід мати на увазі, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги він повинен додати копії саме оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без руху

і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5