Провадження №1-кп/127/755/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008790 від 23.12.2015,

ВСТАНОВИВ:

Згідно доручення №002-0000020 від 06.01.2015 ОСОБА_4 призначено адвокатом для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000065, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
В січні 2015 року, перебуваючи в м. Вінниці по вул. 50-річчя Перемоги, 7 (нині вул. Замостянська), в кабінеті №441 Замостянської організації товариства Червоного хреста, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливим мотивом, шляхом обману, переконав ОСОБА_6 , про необхідність надання йому грошових коштів з метою поліпшення становища її онука ОСОБА_7 стосовно якого було відкрито кримінальне провадження.
В подальшому, ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 400 євро, що еквівалентно 7414 грн. 16 коп., 100 доларів США, що еквівалентно 1581 грн. 21 коп., та 200 гривень (загальна сума 9195, 37 гривень) для нібито надання їх експерту в якості неправомірної вигоди, які він нікому не передавав та розпорядився ними на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 за наступних обставин, а саме:
- в лютому 2015 року, в приміщенні автошколи в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що еквівалентно 12 337 грн. 55 коп., для нібито надання їх експертам в якості неправомірної вигоди за для покращення становища її онука ОСОБА_7 , які ОСОБА_4 нікому не передавав та розпорядився ними на власний розсуд;
- в кінці лютого на початку березня 2015 року, навпроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1500 гривень для нібито надання їх слідчому в якості неправомірної вигоди, з метою покращення становища її онука ОСОБА_7 , які він нікому не передавав та розпорядився ними на власний розсуд;
- в кінці лютого на початку березня 2015 року, навпроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4500 гривень, для нібито надання їх експертам в якості неправомірної вигоди, задля покращення становища її онука ОСОБА_7 , які він нікому не передавав та розпорядився ними на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_4 , 02.04.2015, перебуваючи по АДРЕСА_4 , навпроти будівлі Вінницького міського суду, діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом обману, переконав ОСОБА_6 в необхідності відмовитись від його послуг як захисника, призначеного для надання безоплатної вторинної правової допомоги та укласти з ним оплатний договір, а також в необхідності сплатити «страховий внесок за укладення договору про надання правової допомоги» у сумі 3500 грн. ОСОБА_6 одразу передала ОСОБА_4 наявні у неї грошові кошти в сумі 1950 грн. в рахунок оплати вищевказаного ним внеску, а решту суми, а саме 1550 грн., 03.04.3015 перерахувала на картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .
Після чого, ОСОБА_4 припинив надавати ОСОБА_7 будь-яку правову допомогу, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 3500 грн.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав в повному обсязі, зазначив, що в 2015 році він познайомився з ОСОБА_6 , оскільки здійснював захист її онука, в межах кримінального провадження, де його було призначено Центром безоплатної вторинної правової допомоги в якості захисника. Досудове розслідування в даному провадження проводила слідча ОСОБА_8 . Коли він приїхав у відділок поліції на Пирогова, 4, в м. Вінниці, для проведення слідчих дії, де також була присутня ОСОБА_6 , разом з невідомими йому людьми, які її підтримували, а також вказували йому, як працювати, з даної причини між ним та ОСОБА_6 час від часу виникали конфлікти, тому що йому не подобалось коли в його роботу вручались стороні особи. Одного дня, випадково, в прозорому офісі він зустрів ОСОБА_6 , та вони піднялись до неї в кабінет, де вона повідомила, що хоче укласти з ним платний договір. Він їй повідомив, що призначений за рахунок держави, тому спочатку потрібно було залагодити питання з Центром безоплатної вторинної правової допомоги, нащо вона погодилась та вони домовились зустрітися пізніше. Через декілька днів йому зателефонував ОСОБА_7 та сказав, щоб він надав йому документи для укладення угоди. В зв`язку з чим, він передав йому документ, який мав назву «страховий внесок», а також надав йому рахунок на який потрібно було перерахувати кошти за його послуги. Після чого, 02.04.2015 ОСОБА_7 написав заяву про те, що він відмовляється від його послуг, як безкоштовного захисника і бажає укласти з ним угоду. В подальшому, вони домовились з ОСОБА_6 зустрітися в суді, однак в приміщенні суду у них розпочався конфлікт, а тому він вийшов на вулицю, однак ОСОБА_6 пішла за ним та продовжила конфлікт вже на дворі. Після даних подій, ОСОБА_7 продовжив захищати інший захисник, який був призначений за дорученням Центру безоплатної вторинної правової допомоги. Також, повідомив, що з метою урегулювання конфлікту, в приміщенні Ради адвокатів він повернув ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1550 грн. Крім того, зазначив, що в січні 2015 року в кабінеті ОСОБА_6 жодних грошових коштів йому не передавала, в автошколі на її прохання він з нею зустрічався, однак коштів не отримував. Також, повідомив, що жодних вимог до неї з приводу надання коштів для експертів та слідчої він не висував. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнав в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 06.01.2015 їй зателефонувати та повідомили, що затримали її онука ОСОБА_7 , та він знаходиться в поліції на АДРЕСА_3 . Приїхавши за вказаною адресою, вона спілкувалася з адвокатом ОСОБА_4 , який був безкоштовно призначений для захисту інтересів її онука, та якому вона повідомила номер свого телефону. В подальшому, 15.01.2015 їй зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що потрібно надати грошові кошти у розмірі 400 євро, 100 доларів США та 200 грн., для проведення експертизи. Того ж, дня ОСОБА_4 , прийшов до неї на роботу та в присутності доньки ОСОБА_9 вона передала ОСОБА_4 грошові кошти, які він обіцяв передати експертам. На початку лютого знову повідомив, що потрібно доплатити, ще 500 доларів США, тому що експертизу поводить декілька експертів. Наступного дня вона разом з ОСОБА_7 під`їхала до автошколи, де передала ОСОБА_4 , ще 500 доларів США. Також, вкінці лютого на початку березня ОСОБА_4 повідомив, що слідча ОСОБА_10 мала їхати за експертизою, в зв`язку з чим потрібно передати їй грошові кошти на подарунок у розмірі 1500 грн., щоб вона поспілкувалась з експертами. Крім того, перебуваючи біля пам`ятника ОСОБА_11 вона ще передала ОСОБА_4 4500 грн. для експертів. В подальшому, 22.04.2015 ОСОБА_4 зателефонував до неї та повідомив, що їй разом з онуком потрібно з ним зустрітися та розірвати договір, як з безкоштовним адвокатом, та укласти інший договір, платний. Під час зустрічі, на виконання умов укладеного договору нею було надано ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1950 грн., а ще 1500 грн. були перераховані на банківський рахунок. Повідомила, що виконувала вимоги ОСОБА_4 , оскільки довіряла йому, а тому у неї не було сумнівів, щодо необхідності надання зазначених ним коштів. В подальшому, ОСОБА_4 припинив ходити на судові засідання та здійснювати захист її онука, в зв`язку з чим було призначено іншого захисника за рахунок держави. Потім він зник, на зв`язок не виходив, тому вона звернулась до колегії адвокатів зі скаргою на дії захисника, а потім і до прокуратури. ОСОБА_4 почав погрожувати їй та родині, в зв`язку з тим, що вона звернулась в правоохоронні органи та поскаржилась на дії, які були ним вчиненні. В подальшому, ОСОБА_4 повернув їй 1500 грн. Крім того, зазначила, що поданий до суду цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, а також призначити обвинуваченому максимально можливу міру покарання.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є донькою ОСОБА_6 , повідомила, що ОСОБА_4 був адвокатом за призначенням в кримінальному провадженні стосовно її сина ОСОБА_7 , який вчинив кримінальні правопорушення. ОСОБА_4 був присутній з самого початку розслідування та брав участь у слідчих діях. Мати зустрічалась з ОСОБА_4 , оскільки на той час вона хворіла і не могла здійснювати це самостійно. В 2015 році вона була присутня під час того, як ОСОБА_4 зателефонував до її матері та повідомив, що йому потрібно передати експертові грошові кошти у розмірі 400 євро, 100 доларів США та 200 грн., щоб експертиза була проведена на користь її сина. Потім він приїхав зранку до матері на роботу, куди також під`їхала і вона, зайшла в кабінет, де вже перебував ОСОБА_4 , перерахувала кошти та передала йому, після чого він їх поклав собі в кишеню та вийшов з кабінету. В подальшому, при спілкуванні ОСОБА_4 повідомляв, що мають бути ще експертизи, однак жодних результатів їх проведення він не повідомляв. Крім даного випадку, повідомила, що в її присутності ОСОБА_6 , також, передавала ОСОБА_4 ще 4500 грн. біля пам`ятника Пирогова, і ще 500 доларів США, вона передавала в присутності її сина ОСОБА_7 та його товариша з яким вони мали йти вирішувати питання з приводу роботи. ОСОБА_4 сам їй телефонував, та повідомляв про необхідність сплатити кошти для оплати експертиз, які мали бути на користь її сина з метою сприяння не притягнення його до кримінальної відповідальності, мати його слухала, тому що повністю йому довіряла. В подальшому, коли справу стосовно сина передали до суду ОСОБА_4 повідомив йому, що потрібно написати відмову від його послуг в якості захисника. Після чого, мати неодноразово просила повернути їй кошти, але ОСОБА_4 категорично відмовлявся, тому вона написала скаргу до Ради адвокатів і заяву в поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , суду повідомив, що він є онуком потерпілої ОСОБА_6 .В лютому 2015 року його обвинувачували у скоєнні кримінальних правопорушень та з початку досудового розслідування було призначено безкоштовного захисника ОСОБА_4 . При спілкуванні з яким, він повідомляв про необхідність сплатити кошти за проведення експертиз в кримінальному провадженні. В зв`язку з чим, він разом з ОСОБА_6 зустрілись з ОСОБА_4 в автошколі, де вона передала йому 500 доларів США. Також, з ними був присутній його товариш ОСОБА_12 . Далі, біля суду ОСОБА_4 сказав йому написати заяву про відмову від його послуг, як безкоштовного захисника та повідомив про необхідність укладення з ним угоди про платні послухи. Після чого, на вул. Грушевського, біля суду ОСОБА_4 повідомив йому, що потрібно заплатити 3500 грн. за його адвокатські послуги, та ОСОБА_6 передала йому 1950 грн., а наступного дня перерахувала на наданий ним рахунок ще 1550 грн. В подальшому, ОСОБА_4 перестав з`являтися на судові засідання та зник, в зв`язку з чим йому було призначено іншого захисника за рахунок держави.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка працювала до 2016 року разом з потерпілою, пояснила, що вона бачила обвинуваченого в приміщені Червоного Хреста взимку 2015 року. Того дня, як і в інші дні о дев`ятій ранку прийшла на роботу ОСОБА_6 , до якої зайшов в кабінет ОСОБА_4 , після чого вона попросила вийти її з кабінету. Коли вона вийшла з кабінету, на першому поверсі зустріла доньку ОСОБА_6 з якою привіталась. Через деякий час після даних подій ОСОБА_6 повідомила їй, що ОСОБА_4 приходив забрати грошові кошти і він є адвокатом її онука. Також, зазначила, що під час досудового розслідування з нею було проведено впізнання за фотознімками, в ході якого вона впізнала ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що на час подій працювала старшим слідчим Вінницького відділу поліції, та здійснювала досудове розслідування за фактом вчинення ОСОБА_7 декількох епізодів крадіжок з автомобілів. В даному кримінальному провадженні захисником був ОСОБА_4 , який здійснював його захист від початку досудового розслідування до направлення обвинувального акту до суду. Зазначила, що під час досудового розслідування нею було призначено ряд експертиз, а саме, одорологічну та судово-товарознавчі, які проводились за рахунок державних коштів, та в подальшому у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стягується з нього. Жодних клопотань з приводу призначення додаткових експертиз в ході проведення досудового розслідування не надходило. Також зазначила, що ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_4 не звертались до неї та не пропонували кошти за проведення експертиз на користь ОСОБА_7 з метою поліпшення його становища. В подальшому, після завершення досудового розслідування справа була направлена до суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , яка працює експертом НДКЦ, суду повідомила, що у 2015 році, вона проводила судово-товарознавчі експертизи в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 . Також, зазначила, що ОСОБА_4 вона раніше не знала та не бачила, крім того будь-які контакти зі сторонами кримінального провадження під час проведення експертиз заборонені.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка працює експертом НДКЦ, суду повідомила, що ОСОБА_4 вона раніше не знала та не бачила. Також, зазначила, що жодних обставин даного кримінального провадження їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , який є експертом НДКЦ та проводив у 2015 році одорологічну експертизу в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , повідомив, що раніше з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знайомий не був та ОСОБА_4 не звертався до нього з питаннями пов`язаними з проведенням експертиз.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який на час подій працював експертом та здійснював оцінку транспортних засобів, суду повідомив, що раніше з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знайомий не був, ніхто з них не звертався до нього з приводу призначення експертиз. Також зазначив, що в ході проведення експертиз зі сторонами кримінального провадження експерти не спілкуються.

Допитаний в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_18 суду повідомив, що в 2015 році він перебував біля приміщення Вінницького міського суду, з якого вийшов ОСОБА_4 , з яким він знайомий вже довгий час, він був стурбований та засмучений. Коли він підійшов до нього, то повідомив, що має проблеми з клієнтами. Після чого, з приміщення суду вийшла жінка з чоловіком та розпочали конфлікт з ОСОБА_4 , та в подальшому вони розійшлись.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- заява ОСОБА_6 про злочин від 03.12.2015, відповідно до якої вона просила притягнути до відповідальності адвоката ОСОБА_4 , так як він шляхом обману заволодів її грошовими коштами, а саме: він був призначений захисником від центру правової допомоги її онуку, якому пред`явили обвинувачення у вчинені крадіжки, та повідомив про необхідність надати грошові кошти для проведення експертиз, які були йому передані, а також шляхом обману змусив онука відмовитися від його послуг, як призначеного адвоката та сказав підписати з ним договір про надання правової допомоги, та заплатити за послуги захисника грошові кошти у розмірі 3500 грн., що вона і зробила та передала йому кошти, але захист онука він перестав здійснювати та справою зайнялась зовсім інша людина, а повертати кошти він категорично відмовився (т.1 а.с. 217, 219);

- дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні від 06.01.2015 №002-0000020, відповідно до якого ОСОБА_4 був призначений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для надання безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні №0000065 від 06.01.2015 до закриття кримінального провадження, закінчення останнього судового провадження з перегляду судових рішень, використання всіх національних засобів захисту (т.1 а.с. 200);

- рахунок №15010004 від 02.04.2015, відповідно до якого ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 3500 грн., як страховий внесок за укладення договору про надання правової допомоги на якому, також зазначено номер карткового рахунку ОСОБА_4 відкритому в АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 221);

- квитанція, відповідно до якої 03.04.2015 о 14:32:26, було перераховано грошові кошти в розмірі 1550 грн. на рахунок НОМЕР_2 , через термінал за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 221);
- матеріали дисциплінарної палати від 03.11.2015 стосовно адвоката ОСОБА_4 за скаргою ОСОБА_6 , відповідно до яких, за результатами розгляду дисциплінарної справи було прийнято рішення про притягнення адвоката ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за порушення ст. 11 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 31 Правил адвокатської етики та було застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Також, у рішенні зазначено, що після бесіди з адвокатом він 12.08.2015 в Центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги по касовому ордеру повернув громадянці ОСОБА_6 1500 грн. (т.1 а.с. 222-235);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 21.10.2016, відповідно до якого відбулось ознайомлення та вилучення виписки по особовому рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 в період часу з 03.04.2015 по 19.10.2016 (т.1 а.с. 238-240);
- виписка по особовому рахунку ОСОБА_4 , відповідно до якої 03.04.2015 о 14:33:15 надійшов грошовий переказ у розмірі 1550 грн, який був здійснений через термінал за адресою: м. Вінниця, вул. Космонавтів, 36а (т.1 а.с. 241-247);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 за рисами обличчя, впізнав особу на фото №3, яка приходила в Червоний Хрест до ОСОБА_6 . Згідно довідки до протоколу, на фотознімку №3 зображено обличчя ОСОБА_4 (т.2 а.с. 1-3);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 за рисами обличчя, впізнала особу на фото №3, а саме, ОСОБА_4 , який був безкоштовним захисником її сина ОСОБА_7 та якому її мати ОСОБА_6 в її присутності двічі передавала грошові кошти. Згідно довідки до протоколу, на фотознімку №3 зображено обличчя ОСОБА_4 (т.2 а.с. 4-6);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2016, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 впізнав особу на фото №3, а саме, ОСОБА_4 , якому вона неодноразово передавала грошові кошти, коли він був безкоштовним адвокатом у її онука ОСОБА_7 . Згідно довідки до протоколу, на фотознімку №3 зображено обличчя ОСОБА_4 (т.2 а.с. 7-9);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20.12.2016, відповідно до якого було здійснено ознайомлення та вилучення кримінального провадження №0000065 від 06.01.2015, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України (т.2 а.с. 11-14);

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №694 від 04.10.2012, відповідно до якого ОСОБА_4 має право на зайняття адвокатською діяльністю, на підставі рішення Житомирської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 13.09.2012 №43 та матеріали, щодо зупинення дії свідоцтва (т.2 а.с. 27-32);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.05.2017, відповідно до якого було здійснено ознайомлення та перенесення на диск фото документів із справи №127/3829/15-к (т.2 а.с. 36-38);

- копії матеріалів щодо проведених експертиз в кримінальному провадженні №0000065 від 06.01.2015 (т.2 а.с. 39-51);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2018, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 за загальними рисами обличчя, впізнав особу на фото №2, а саме, ОСОБА_4 , який був призначений йому державним захисником і якому його бабуся ОСОБА_6 неодноразово передавала грошові кошти, для призначення експертиз, яких він не проводив. Згідно довідки до протоколу, на фотознімку №2 зображено обличчя ОСОБА_4 (т.2 а.с. 52-54);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2018, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 за загальними рисами обличчя, впізнала особу на фото №2, якому ОСОБА_6 в автошколі, яка розташована за адресо: м. Вінниця, вул. 40-річчя Перемоги, передала грошові кошти, а саме, долари США. Згідно довідки до протоколу, на фотознімку №2 зображено обличчя ОСОБА_4 (т.2 а.с. 55-57);

- заява ОСОБА_7 від 02.04.2015 та від 17.04.2015, відповідно до якої він зазначає про припинення повноважень адвоката ОСОБА_4 , який призначений Вінницьким центром надання безоплатної вторинної правової допомоги в зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги через Вінницьку раду адвокатів (т. 2 а.с. 79,80).

Також, судом було досліджено:
- витяг з кримінального провадження №0008790 від 23.12.2015, №0002967 від 20.04.2016, (т.1 а.с. 216, 218, т.2 а.с. 58-65, 129, 133, 136, 137, 139, 140, 142, 143, 145,146, 148, 149, 151, 152, 154, 155);

- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 21.06.2016, від 17.07.2019 (т.1 а.с. 236, т.2 а.с. 66-70);
- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2016 про надання тимчасового доступу до документів ПАТ КБ «ПриватБанк» володільця рахунку № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 237);
- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2016 про надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №0000065 від 06.01.2015 (т.2 а.с. 10);
- повідомлення від НБУ, щодо офіційного курсу гривні у 2015 року (т.2 а.с. 33, 130,131);
- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2017 про надання тимчасового доступу до матеріалів судової справи №127/3829/15-к, які знаходяться у Вінницькому міському суді Вінницької області (т.2 а.с. 34,35);

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2019, відповідно до якої до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (т.2 а.с. 71-77);

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2015, відповідно до якої ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 06.03.2015 (т.2 а.с. 81-86).

Крім того, судом було досліджено в порядку ст. 350 та ст. 358 КПК України, протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 06.04.2016, який було оголошено прокурором в судовому засіданні, оскільки згідно актового запису про смерть №1472 від 21.05.2018, ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 205).
Відповідно до протоколу допиту по суті заданих запитань ОСОБА_19 повідомив, що у нього є товариш ОСОБА_20 , якого він знає на протязі десяти років. Так, в лютому місяці 2015 року, точної дати він не пам`ятає, він домовився зустрітись із ОСОБА_21 біля його будинку, але він довго не приходив і він йому зателефонував, запитати де він, на що ОСОБА_22 сказав, що він знаходиться в автошколі, яка розташована в АДРЕСА_3 і попросив, щоб він до нього під`їхав. Приїхавши до вищевказаної автошколи, він зайшов в середину, де зустрівся із ОСОБА_22 , який був із бабусею. Через декілька хвилин, до бабусі підійшов невідомий йому чоловік, якому вона передала грошові кошти, а саме долари США, скільки було грошей він не бачив. Після чого, вони вийшли з автошколи та пішли у своїх справах. Коли вони йшли, то він запитав ОСОБА_22 , що це за чоловік якому його бабуся передала гроші, на що ОСОБА_23 відповів, що це був адвокат, який захищає його інтереси (т.1 а.с. 202-203).
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Згідно статей 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, ОСОБА_4 шляхом обману, переконав ОСОБА_6 в необхідність надання йому грошових коштів з метою поліпшення становища її онука ОСОБА_7 , стосовно якого було відкрито кримінальне провадження. В подальшому дані дії неодноразово повторив, та заволодів грошовими коштами потерпілої на загальну суму 31032, 92 грн., не маючи намір виконувати обіцянку, розпорядився ними на власний розсуд.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, не визнає, його вина доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, згідно заяви ОСОБА_6 про злочин від 03.12.2015, вона просила притягнути до відповідальності адвоката ОСОБА_4 , так як він шляхом обману заволодів її грошовими коштами, а саме: він був призначений захисником від центру правової допомоги її онуку, якому пред`явили обвинувачення у вчинені крадіжки, та повідомив про необхідність надати грошові кошти для проведення експертиз, які були йому передані, а також шляхом обману змусив онука відмовитися від його послуг, як призначеного адвоката та сказав підписати з ним договір про надання правової допомоги, та заплатити за послуги захисника грошові кошти.

Відповідно до дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні від 06.01.2015 №002-0000020, ОСОБА_4 був призначений ОСОБА_7 , для надання безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні №0000065 від 06.01.2015 до закриття кримінального провадження, закінчення останнього судового провадження з перегляду судових рішень, використання всіх національних засобів захисту

Під час надання пояснень в судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердила обставини викладені у своїй заяві, та зазначила, що ОСОБА_4 неодноразово телефонував їй, а також при особистих зустрічах, повідомляв про необхідність надати кошти за проведення експертиз у кримінальному провадженні стосовно її онука, а також слідчій, яка мала їхати забирати висновки експертів. Грошові кошти двічі вона передавала в присутності доньки ОСОБА_9 , а також в присутності онука ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_4 повідомив їй про необхідність відмовитися від його послуг, як безоплатного захисника та укласти з ним платний договір, що вона і зробила, оскільки повністю йому довіряла і у зв`язку з юридичною необізнаністю виконувала всі його вказівки.

Дані обставини підтверджуються показаннями ОСОБА_9 , яка двічі була особисто присутня під час передачі коштів, та повідомила, що її мати ОСОБА_6 довіряла ОСОБА_4 , та не зважала на її застереження з приводу нього.

Крім того, надані пояснення потерпілої та свідка узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 , якому ОСОБА_4 був призначений безоплатним захисником в кримінальному провадженні за його обвинуваченням, який зазначив, що двічі був присутній під час передачі коштів ОСОБА_4 . Першого разу кошти передавались за проведення експертиз, а наступного за його послуги, як захисника, оскільки він сказав йому написати заяву про відмову від його послуг, як безкоштовного захисника та повідомив про необхідність укладення з ним угоди про платні послухи.
Також, обставини за яких було передано грошові кошти повідомив свідок ОСОБА_19 , який був допитаний в якості свідка в ході досудового розслідування, з пояснень якого вбачається, що в його присутності бабуся ОСОБА_7 передала долари США невідомому чоловікові. Коли він запитав ОСОБА_7 кому вона передала кошти, то він повідомив, що це адвокат, який захищає його інтереси.
Факт передачі грошових коштів ОСОБА_4 встановлено, рахунком № НОМЕР_3 від 02.04.2015, відповідно до якого ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 3500 грн., як страховий внесок за укладення договору про надання правової допомоги, а також квитанцією, згідно якої 03.04.2015 о 14:32:26, було перераховано грошові кошти в розмірі 1550 грн. на рахунок наданий ОСОБА_4 .
А також, підтверджуються випискою по особовому рахунку ОСОБА_4 , отриманого в ході тимчасового доступу до речей і документів 21.10.2016, відповідно до якої 03.04.2015 о 14:33:15 йому на рахунок надійшов грошовий переказ у розмірі 1550 грн.

Дані обставини засвідчують наявність домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про продовження надання останнім адвокатських послух ОСОБА_7 , однак на платній основі, про що також, зазначав сам обвинувачений в ході допиту.

Крім того, доказом вчинення ОСОБА_4 шахрайський дій по відношенню до ОСОБА_6 свідчать також, матеріали дисциплінарної палати від 03.11.2015, відповідно до яких, за результатами розгляду дисциплінарної справи, за скаргою ОСОБА_6 , було прийнято рішення про притягнення адвоката ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за порушення ст. 11 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 31 Правил адвокатської етики та було застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Так, ОСОБА_4 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення присяги адвоката України, а також за одностороннє розірвання клієнтом договору про надання правової допомоги, оскільки він не мав права направляти рахунок на оплату його послуг, тому що з самого початку він був призначений як захисник за рахунок держави.

Також, у рішенні зазначено, що після бесіди з адвокатом він 12.08.2015 в Центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги по касовому ордеру повернув громадянці ОСОБА_6 1500 грн., що також, підтверджує факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів він потерпілої, незважаючи на те, що він категорично заперечує дані обставини.

Вище зазначені докази суперечать поясненням наданими ОСОБА_4 під час допиту в судовому засіданні, де він зазначав, що жодних грошових коштів для проведення експертиз, чи передачі слідчій ОСОБА_6 йому не передавала, а також він не повідомляв про необхідність відмовлятись від нього, як безоплатного захисника та укладати з ним платний договір для захисту її онука ОСОБА_7 в межах кримінального провадження.
Диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України передбачено кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
За ч. 2 ст. 190 КК України настає відповідальність за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.
Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення виражається у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману.
Обман це повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно. Він може виражатися у приховувані певних обставин або повідомлення потерпілому неправдивих відомостей.
Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення полягає тільки в прямому умислі, оскільки особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, на яку вона не має жодного права.
Аналіз наведених доказів, поведінка та дії обвинуваченого ОСОБА_4 до та після отримання від потерпілої грошових коштів у своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, що ще в момент отримання від неї грошових коштів для оплат за експертизу, передачу експертам та слідчій, він не мав наміру здійснювати, а мав на меті привласнити гроші потерпілої шляхом обману.
Дані обставини підтверджуються, також, наданими в судовому засіданні покараннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які на час подій працювали експертами НДКЦ та повідомили, що раніше з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знайомі не були та жоден з них не звертався з питаннями пов`язаними з проведенням експертиз в кримінальному провадженні.

Крім того, експертизи, які були виконані під час досудового розслідування були призначені слідчою ОСОБА_8 , та проведені за рахунок держави, що вона підтвердила надаючи пояснення в судовому засіданні.

Таким чином, ОСОБА_4 переконав ОСОБА_6 в необхідність надання йому грошових коштів з метою поліпшення становища її онука ОСОБА_7 , ввівши її в оману та заволодівши наданими нею грошовими коштами, якими розпорядився на власний розсуд.
Твердження сторони захисту про наявність підстав у потерпілої ОСОБА_6 для обмови ОСОБА_4 , оскільки між ними був конфлікт, вона була незадоволена його роботою, не знайшли своє підтвердження, а навпаки були спростовані в ході судового розгляду. Зокрема, сам факт, що потерпіла після спонукання ОСОБА_4 відмовитися від його послуг, як безоплатного захисника, уклала з ним платний договір, свідчить про те, що у неї не було сумнівів в його кваліфікації та методах роботи під час здійснення захисту її онука ОСОБА_7 в межах кримінального провадження.
Не заслуговують на увагу посилання сторони захисту, щодо визнання недопустимим оголошений в судовому засіданні протокол допиту померлого свідка ОСОБА_24 , тому що свідок перебував у товариських відносинах з ОСОБА_7 , та даний доказ суперечить іншим доказам і не може бути покладений в основу обвинувачення.
Однак, не лише на показання даного свідка ґрунтується обвинувачення, його пояснення надані в ході досудового розслідування, які були оголошенні в судовому засіданні, в зв`язку з неможливістю здійснити його безпосередній допит, оскільки останній помер, про що до матеріалів провадження долучено відповідний актовий запис, лише підтверджують факт надання ОСОБА_6 грошових коштів незнайомій йому особі, узгоджуються з показаннями потерпілої та свідків, та в сукупності з іншими доказами підтверджують вчинення ОСОБА_4 шахрайських дій, щодо заволодіння коштами потерпілої, а тому суд визнає даний доказ належним на допустимим.
З приводу тверджень захисника, щодо визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 6 ст. 228 КПК України, передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Відповідно до ч. 7 ст. 228 КПК України, фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Так, під час досудового розслідування було проведено пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 .
У всіх протоколах впізнання міститься графа в якій має бути зазначено за якими саме ознаками (чи їх сукупності), було впізнано особу. Однак, в протоколах не зазначено жодних ознак за якими було впізнано особу, а лише зазначено «за загальними рисами обличчя».
Крім того, в протоколі впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_6 , взагалі не зазначено відомостей за якими саме ознаками вона впізнала особу.
Вказані обставини, свідчить про не дотримання вимог ст. 228 КПК України під час проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, а тому суд приходить до висновку про визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2016, від 20.03.2018, віл 26.02.2018 недопустимими доказами.
Судом, також, критично оцінюються показання обвинуваченого про те, що він не отримував від потерпілої будь-яких грошових коштів, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження. Такі показання обвинуваченого суд розцінює, як намагання уникнути від відповідальності за фактично вчинені ним кримінальні правопорушення. Крім того, про нещирість показань обвинуваченого свідчить надання ним потерпілій рахунку для сплати «страхового внеску», за укладення договору про надання правової допомоги, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, містять інформацію щодо предмету доказування, а тому суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, та його дії слід кваліфікувати, за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Суд, виключає таку кваліфікуючу ознаку, як «зловживання довірою», що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах, яка зазначена стороною обвинувачення в обвинувальному акті, оскільки самі терміни «шляхом обману» та «зловживання довірою» є різними поняттями та самостійними ознаками, які утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, а в даному випадку ОСОБА_4 саме шляхом обману, без наміру виконувати дії, заволодів коштами потерпілої ОСОБА_6 , якими розпорядився на власний розсуд.
При вирішенні питання щодо обрання покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.2 а.с. 19), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.2 а.с.17,18), за місцем свого проживання характеризується позитивно (т.2 а.с. 20), учасник бойових дій (т.2 а.с. 23), є особою з інвалідністю третьої групи (т.2 а.с. 24).
Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставини, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді орган пробації вважає, що приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_4 його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. Також, зазначено, що у разі, звільнення від відбування покарання з випробуванням слід покласти обов`язки передбачені п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України (т.1 а.с. 65-70).
Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, про скоєне не шкодує, завданому потерпілій шкоду не відшкодував, а також думку потерпілої, яка просила застосувати до обвинуваченого максимально можливу міру покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді обмеження волі на строк в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України та у виді позбавлення волі на строк в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, суд звертає увагу, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, було вчинено ОСОБА_4 у 2015 році.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України є кримінальним проступком, а передбачене ч. 2 ст. 190 КК України нетяжким злочином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину.
Нормами ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах визначених статтею 49 КК України.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №1 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», а саме п. 8 передбачено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Оскільки, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення у 2015 році, а строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України тривав три роки з дня вчинення діяння, тобто закінчився у 2018 році, а за ч. 2 ст. 190 КК України, п`ять років з дня вчинення діяння, та закінчився 2020 році, враховуючи те, що після їх вчинення особа не скоювала нового кримінального правопорушення, не ухилялась від органів досудового розслідування та суду, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України підлягає звільненню від покарання, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а також на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України підлягає звільненню від покарання, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішуючи в порядку передбаченому ст. ст. 128, 129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої вчиненим кримінальним правопорушенням з останнього у сумі 35 450 грн. у відшкодування майнової шкоди та 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Всебічно дослідивши обставини вчинення кримінальних правопорушень, судом встановлено, що внаслідок шахрайських дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно майнову шкоду, яка полягала в переданих нею коштів за нібито вчинення ним дій для покращення становища її онука, які виконанні не були.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 грошові кошти в загальній сумі 31032, 92 грн. В подальшому, грошові кошти в сумі 1550 грн. ОСОБА_4 повернув ОСОБА_6 після звернення останньої зі скаргою до дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області.
Тому, позовні вимоги ОСОБА_6 щодо відшкодування майнової шкоди підлягають частковому зменшенню.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 завданої кримінальними правопорушеннями моральної шкоди в сумі 30 000 грн., які потерпіла обґрунтовує спричиненням моральних страждань, які призвели до негативних змін у її житті, а саме: переживання, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, побоювання, щодо збереження свого майна, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення можливості їх реалізації, а також з урахуванням тривалого розгляду справи, а також інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, тому на думку суду, сума заявленої потерпілим моральної школи є завищеною, та підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 49, 50, 65-67, 70, 74, 190 КК України, ст. ст. 22, 84-86, 91, 128, 129, 228, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст. 12 ЦПК України, ст. 23 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його згідно ч. 5 ст. 74 КК України, на підставі п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 29 482, 92 грн., у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 15 000 грн. у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: