Справа № 742/1943/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/694/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

28 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові одночасно в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Енергодар Запорізької області, громадянину України, не працюючому, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 29 січня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, тяжкість кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, ступінь їх суспільної небезпеки, які у співставленні з даними про особу обвинуваченого, вказують на відсутність підстав для скасування запобіжного заходу або заміни на більш м`який, ризики, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, що буде достатнім та забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Вказує на те, що ухвала суду в частині наявності ризиків є абсолютно необґрунтованою, побудована на припущеннях, а тому є незаконною, адже стороною обвинувачення не було надано жодного доказу наявності зазначених у клопотанні ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що ОСОБА_6 не має сталих соціальних зв`язків, однак зазначене нічим не підтверджується. Так, її підзахисний тривалий час проживає в м. Прилуки та за останні двадцять років місця проживання не змінював. 02 грудня 2022 року він уклав шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджує наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Про відсутність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення свідчить і той факт що ОСОБА_6 раніше не судимий, чого не заперечує і сторона обвинувачення, всі докази перебувають у розпорядженні прокурора, тому обвинувачений не зможе їх ні знищити,ні спотворити, а інших доводів, яким чином він зможе перешкодити розгляду кримінального провадження, не наведено.

Стороною обвинувачення не надано жодного письмового доказу на доведення твердження про наявність ризиків та про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Просить врахувати, що етапування осіб, що перебувають під вартою, до суду в умовах воєнного стану не здійснюється, обвинувачений приймає участь в судових засіданнях в режимі відео конференції, тривалість якої обмежується однією годиною, зв`язок не завжди якісний, що не сприяє швидкому розгляду справи та певною мірою порушує право на захист.

Вважає, що норма п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою передбачено, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, не є імперативною і суд не позбавлений такої можливості.

На думку апелянта, застава відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатна забезпечити виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, тому просить суд переглянути можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили скасувати рішення суду та обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або ж визначити розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах, а також у незаконному придбанні з метою збуту та зберіганні з метою збуту психотропної речовини та наркотичного засобу в особливо великих та великих розмірах, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 та ч. 3 c ст. 307 КК України, що є тяжким та особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за які передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд фактично не був розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що обвинувачений зареєстрований в Запорізькій області, частина якої на даний час окупована військами російської федерації, а інша частина перебуває під постійними обстрілами, в м. Прилуки зареєстрованого місця проживання він не має, що вказує на обґрунтованість заявленого стороною обвинувачення ризику про можливість ОСОБА_6 ухилитися від суду.

Наявність у обвинуваченого місця проживання, за відсутності стабільного та законного джерела прибутку, не може бути визнано обставиною, яка гарантуватиме його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду, особливо з врахуванням того, що кримінальні правопорушення були ним вчинені з корисливою метою (з метою збуту), що також вказує на обґрунтованість заявленого ризику про можливість обвинуваченого продовжити злочинну діяльність, адже він повинен забезпечувати свої побутові потреби.

Факт укладення шлюбу обвинуваченим не може бути визнаний тією обставиною, яка гарантуватиме належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Проведення судових засіданнях в режимі відео конференції жодним чином не свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, як намагається переконати захисник, адже і сторона захисту подає клопотання про розгляд справи за допомогою власних засобів зв`язку в режимі відео конференції та на якість зв`язку, не скаржиться.

Та обставина, що держава перебуває в умовах воєнного стану, не залежить від волі ні органу досудового розслідування, ні прокурора, ні суду і те, що суди здійснюють правосуддя, не зважаючи на такі умови праці, не може свідчити про порушення права учасників кримінального провадження на захист, адже суди вживають всіх залежних від них заходів задля забезпечення судового розгляду в розумні строки.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 182 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення йому розміру застави, як альтернативи до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_11 ЗАБОЛОТНИЙ ОСОБА_11