ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/4105/18 Номер провадження 11-кп/814/1393/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 17 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року за №0000684, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 15 січня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз -

19 червня 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харків за ч.1 ст.187, ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників судового провадження (потерпілих і свідків), обставини й тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених п.п.7, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинення злочину, що спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 17 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який був працевлаштований, має: постійне місце проживання, малолітню дитину й матір (яка є інвалідом 2 групи), незадовільний стан здоров`я та тривалий час утримується під вартою; пред`явлене йому обвинувачення не ґрунтується на допустимих і достатніх доказах.

Учасники провадження належним чином повідомлялись про місце, дату та час розгляду провадження, клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляли. Водночас прокурор і захисник заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду без їх участі. Тому на підставі ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги за відсутності учасників судового провадження.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 14 квітня 2018 року з 10 години до 10 години 30 хвилин у приміщенні магазину «Продукти» по вул. Біологічній, 1 у м. Харків, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, діючи з метою вбивства, з хуліганських мотивів, наніс продавцеві магазину ОСОБА_7 скляною пляшкою, в тому числі в розбитому стані, загалом щонайменше 11 ударів в голову, шию, надключичну область і кисті рук, чим заподіяв ОСОБА_7 численних тілесних ушкоджень, від чого настала її смерть.

Окрім того, затим ОСОБА_6 , діючи повторно, таємно викрав з каси згаданого вище магазину 609 гривень.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за п.п.7, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_6 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, урахувавши обставини й тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим - від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, та дані про особу обвинуваченого.

При цьому, ОСОБА_6 неодноразово судимий (4 рази) за вчинення аналогічних злочинів проти життя людини та власності, за що відбував тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі. Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений має родину, між тим, усупереч аргументам апелянта встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводи апелянта про його працевлаштування не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й під час провадження в суді апеляційної інстанції.

Даних же (медичних висновків) про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою не встановлено. Водночас, згідно зі ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, у тому числі особливо тяжкого злочину проти життя людини, пов`язаного з нанесенням їй численних ударів скляною пляшкою у життєво важливі органи, що призвело до її смерті та має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й особистого зобов`язання чи цілодобового домашнього арешту, як просить апелянт.

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з оцінкою доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винною чи невинною у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень крізь призму достатності та допустимості доказів, виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_6 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

З огляду на викладене вище, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4