ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/1516/22

Провадження № 1-кп/486/97/2023

10 січня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області матеріали кримінального провадження внесеного 10.09.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202, за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоандріївка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не працюючого, неодруженого, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у період з 01 по 15 вересня 2022 року, точний час досудовим слідством встановити не вдалося, у невстановленому місця придбав 23 шт. боєприпасів 5,45 мм. (5,45х39мм) проміжних патронів, які, не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 АГК «Енергетик» по вул. № 1 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, яке винаймав у іншої особи на підставі усної домовленості до моменту їх вилучення співробітниками ВП № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області 27.09.2022 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді.

Крім того, ОСОБА_4 у вересні 2022 року, точний час досудовим слідством встановити не вдалося, у невстановленому місця поблизу м. Миколаєва знайшов багнет-ніж до автомату Калашникова серії 100, АК-74, та автоматів НОМЕР_2 , що відноситься до військової бойової клинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії, якого, діючи умисно, з метою використання холодної зброї у власних цілях, не маючи ані дійсного, ані уявного дозволу на право поводження з холодною зброєю, переніс до гаражного приміщення № НОМЕР_1 АГК «Енергетик» вул. № 1 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, чим вчинив незаконні дії, пов`язані з носінням холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

27.12.2022 року у даному кримінальному провадженні між начальником Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України. Сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 263 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, та покладанням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, він надав згоду на призначення запропонованої міри покарання.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 також просив затвердити угоду, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами.

В судовому засіданні сторони кримінального провадження, підтримали угоду про визнання винуватості, вважали її обґрунтованою та наполягали на її затвердженні.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України та що укладення угоди сторонами є добровільним.

Разом з тим, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам чинного законодавства, інтересам суспільства чи окремих громадян, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

За угодою про визнання винуватості сторони узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, визначеного Законом про кримінальну відповідальність за вчинення нетяжкого та тяжкого злочинів.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості, наполягав на її затвердженні та погодився на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.

Інші учасники кримінального провадження також просили про затвердження угоди про визнання винуватості.

Вказані обставини, свідчать про те, що укладення угоди про визнання винуватості не буде суперечити правам та інтересам обвинуваченого.

Судом встановлено, що сторони за угодою про визнання винуватості погодили призначення покарання з урахуванням положень ст.ст. 65-67, 289 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 України є правильною. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами, та за вимогами п.1 ч.4 ст. 469 КПК України передбачено можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, щодо нетяжких та тяжких злочинів.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 узгодженого сторонами покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 4759,50 грн., відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, покласти на ОСОБА_6 ..

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному 10.09.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202, укладену 27.12.2022 року між начальником Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 4759 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 50 коп.

Речові докази набої калібру 5х45 у кількості 23 шт. та штик-ніж з чохлом, які знаходяться на зберіганні в камері зберіганні речових доказів Відділенні поліції №3 Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області, знищити.

З підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, на вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а засудженими з моменту отримання копії вироку.

Роз`яснити засудженому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 Кримінального кодексу України, а також тягне за собою наслідки, встановлені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1