ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/970/23 Справа № 204/9570/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року, про відмову в задоволенні клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, відповідно до вимог ст. 72 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування в порядку ст. 72 КК України строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 05.08.2014 року по теперішній час з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року набрав законної сили 31 січня 2020 року, тобто в день постановлення щодо нього ухвали Дніпровського апеляційного суду, а отже із вказаної дати по теперішній час ОСОБА_8 перебуває в процесуальному статусі засудженої особи. Також судом першої інстанції зазначено, що вищезазначеним вироком ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення, з 05 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 31 січня 2020 року включно, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання засудженого відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що судом не взято до уваги, що він у період з 2014 р. по 2022 р. утримувався в установах виконання покарань та з 14.12.2022 року по теперішній час утримується в ДУ Дніпровській установі виконання покарань №4, через що у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необгрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, а тому воно підлягає скасуванню.

Зазначає, що ОСОБА_8 на даний час перебуває в установі попереднього ув`язнення, а саме ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 та фактично не відбуває покарання, оскільки його не етаповано до виправної колонії, при цьому в Бахмутській виправній колонії він перебував лише кілька місяців.

Вказує, що в ході розгляду даного клопотання не було з`ясовано судом питання щодо віднесення ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 до установ максимального рівня безпеки, у межах яких повинні утримуватись особи, засуджені до довічного позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та його захисника, які, кожен окремо, апеляційні скарги підтримали, на їх задоволенні наполягали з викладених у них підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилаючись на їх безпідставність; дослідивши надані матеріали з урахуванням апеляційних доводів, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, а доводи апелянтів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні питання про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування ним покарання є необгрунтованими та невмотивованими.

Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р.), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому до строку попереднього ув`язнення включається зокрема час перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (від 26.11.2015).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон України № 1402-VIII) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З наданих матеріалів вбачається, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року, за яким ОСОБА_8 відбуває покарання на даний час, останнього засуджено за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 162, ч. 1 стю 263, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, на підставі ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення період з 05 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавляння волі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2020 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 змінено, ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 ,ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та вирішено вважати ОСОБА_8 засудженим за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2020 року залишено без змін.

З огляду на викладене вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року набрав законної сили 31 січня 2020 року, в день постановлення ухвали Дніпровського апеляційного суду, яким даний вирок в частині призначеного покарання залишено без змін.

Відповідно до пункту ґ) абзацу четвертого частини п`ятої статті 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку з цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення зокрема термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання.

На підставі наведеного, з урахування вищевказаних вимог закону та беручи до уваги, що законодавцем чітко встановлено підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення тільки особам з відповідним правовим статусом та за умови перебування такої особи в установі попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження та в рамках кримінального провадження у відношенні такої особи, при цьому попереднє ув`язнення для такої особи закінчується з моменту набрання вироком законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що з 31 січня 2020 р, коли було винесено ухвалу Дніпровського апеляційного суду, якою вирок у відношенні ОСОБА_8 було залишено без змін в частині призначеного остаточного покарання, останній втратив статус попередньо ув`язненої особи і почав відбувати покарання як засуджений.

Крім того законодавцем визначено, що відбування покарання в статусі засудженого відбувається незважаючи на фактичне перебування такої особи в установі попереднього ув`язнення, а тому період часу з 01.02.2020 року по теперішній час, на який посилаються апелянти, є часом, коли ОСОБА_8 вже фактично відбував покарання у статусі засудженого, але не часом його попереднього ув`язнення.

Доводи апелянтів про те, що, на їх думку, оскільки засуджений фактично перебуває в установі попереднього ув`язнення, йому підлягає зарахуванню весь період часу його перебування в рамках СІЗО до теперішнього часу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року було вирішено питання про зарахування у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення період з 05 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили, яким у даному випадку є 31.01.2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавляння волі, а у подальший період часу після вказаної дати ОСОБА_8 перебував у іншому процесуальному статусі, а саме засудженого.

З урахуванням наведеного підстав для зарахування в порядку ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р.) періоду часу перебування ОСОБА_8 в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком щодо нього законної сили, про що порушують питання апелянти, не вбачається, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Передбачених ч. 1 ст. 415 КПК України підстав для скасування судового рішення із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає, засуджений в апеляційній скарзі на них не посилається і їх наявності не обгрунтовує.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року, про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ст. 72 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4