№ 1-і/337/9/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023р. Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання начальника Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 31.08.2021р. за №0000109, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286-1 (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння) та ст.348 (посягання на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця) КК України.

В межах вказаного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який останнього разу продовжено до 12.02.2023р.

На даний час Токмацький районний суд Запорізької області перебуває на тимчасово окупованій території і тимчасово не здійснює судочинство. Розпорядженням Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022р. територіальну підсудність справ Токмацького районного суду Запорізької області визначено за Хортицьким районним судом м.Запоріжжя.

Згідно з ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

07.02.2023р. до Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання начальника Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказане кримінальне провадження з об`єктивних причин не може бути завершене до спливу строку тримання під вартою, але ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, на даний час не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії дослідження доказів. Матеріли кримінального провадження та наглядового провадження у зв`язку з воєнним станом залишились в м.Токмак і не вивезені, на даний час вирішується питання ініціювання відновлення матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив, пояснив, що він не має наміру переховуватися від суду та будь-яким чином перешкоджати суду. Він є особою похилого віку, інвалідом 2 групи, одружений, його дружина ОСОБА_6 також є інвалідом 2 групи, вони обидва пенсіонери, але до арешту він ще працював, щоб допомагати родині. Також у нього є повнолітній син та онука. Родина перебуває на тимчасово окупованій території, але у нього є родичка рідна сестра його дружини ОСОБА_7 , яка проживає в м.Запоріжжі і яка згодна прихистити його у себе. Він щиро кається в скоєному, готовий понести покарання, але вважає тримання під вартою занадто суворим запобіжним заходом. Просить застосувати до нього особисте зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив та пояснив, що підстави подальшого тримання обвинуваченого під вартою, зокрема, наявність заявлених ризиків, прокурором не доведені. Матеріали кримінального провадження відсутні, де перебувають потерпілі та свідки невідомо. Обвинувачений є особою похилого віку 73 роки, має дружину, обидва вони інваліди 2 групи, пенсіонери, мають постійне місце проживання. Те, що воно на даний час знаходиться на окупованій території, не є провиною обвинуваченого. При цьому, в м.Запоріжжі у обвинуваченого є родичка, яка згодна на те, щоб він проживав у неї у випадку звільнення з-під варти. Вважає, що за таких обставин, подальше тримання обвинуваченого під вартою є недоцільним.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176,177,183,ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, КПК України покладає обов`язок на сторону обвинувачення довести суду, як обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків непроцесуальної поведінки особи та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Луценко проти України» від 03.07.2012р. зазначив, що однією з вимог п.3 ст.5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою не має бути автоматичним. П.4 ст.5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту.

Як вже зазначалось, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286-1, 348 КК України, які є відповідно нетяжким злочином та особливо тяжким злочином, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк або довічне позбавлення волі.

Однак, виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочинів та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

Крім того, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, у зв`язку з чим є доведеною підстава, передбачена п.1 ч.1 ст.194 КПК Україна, яка повинна враховуватись при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Як вказує прокурор, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і невідворотність покарання, а також враховуючи відсутність постійного місця роботи, будь-яких утриманців, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих, однак з яких є неповнолітньою, свідків, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України. Ці ризики були підставою для первісного застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його подальшого продовження.

Разом з цим, оцінивши обставини справи та наявні матеріали, суд вважає, що подальше існування вказаних ризиків прокурором жодними належними та допустимими доказами не доведена.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий 31.08.2021р. об 11.27год. в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення безпосередньо після його вчинення. Ухвалою слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 02.09.2021р. до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, тобто на даний час він перебуває під вартою 1 рік 6 міс. Відомостей про те, що ОСОБА_4 раніше переховувався від органів досудового розслідування та суду, будь-яким чином перешкоджав кримінальному провадженню прокурором в клопотанні не наведено.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 мав постійне місце проживання, де проживав з дружиною та повнолітнім сином, є особою похилого віку 73 роки, пенсіонером, отримує пенсію за віком, раніше не судимий, у зв`язку з чим доводи прокурора про відсутність місця роботи та стійких соціальних зв`язків є безпідставними.

Знаходження постійного місця проживання обвинуваченого на тимчасово окупованій території України само по собі не свідчить про можливість його переховування від суду.

Також суд враховує, що 08.02.2023р. до суду звернулась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є родичкою обвинуваченого ОСОБА_4 (рідною сестрою його дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з заявою, в якій повідомила про проживання обвинуваченого у разі звільнення його з-під варти в належному їй на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Суд вважає, що жодних обставин, які б свідчили про можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду, прокурором на даний час не доведено і судом не встановлено.

Також суд враховує, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 перебувало в провадженні Токмацького районного суду Запорізької області з 23.11.2021р. Ухвалою цього суду від 24.11.2021р. призначено підготовче судове засідання, ухвалою від 25.11.2021р. призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на 03.12.2021р. Судовий розгляд по суті до введення воєнного стану в Україні (24.02.2022р.) не розпочато. На даний час Токмацький районний суд Запорізької області знаходиться на тимчасово окупованій території і не здійснює судочинство. Матеріали кримінального провадження залишились в м.Токмаку і не вивезені, наглядове провадження прокурора також відсутнє.

При цьому, з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження прокурор до суду не звертався, тобто обвинувачений один рік перебуває у стані невизначеності щодо своєї справи.

Крім того, за поясненнями прокурора в судовому засіданні, відомості про місце перебування на цей час потерпілих, свідків також немає, що з урахуванням відсутності доказів здійснення обвинуваченим ОСОБА_4 на цих осіб тиску, виказування погроз, обіцянок тощо, вказує на недоведеність ризику можливого впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків.

Враховуючи вище перелічені обставини, беручи до уваги тривалість тримання ОСОБА_4 під вартою, дані про його особу, перспективи та стадію судового розгляду кримінального провадження, суд вважає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на цей час є непропорційним легітимній меті, виходить за межі розумного строку та на даному етапі не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Таким чином, виходячи з принципу верховенства права, законності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості, завдань кримінального провадження, суд вважає недоцільним подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим в задоволенні клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою слід відмовити, звільнити його з-під варти та зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного судом.

Керуючись ст.2,7,176-178,183,194,199,331 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання начальника Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного судом.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 ЦПК України.

Суддя ОСОБА_1

08.02.2023