ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/281/23 Доповідач - ОСОБА_1
Справа № 645/200/23 Слідчий суддя - ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2023 про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000055 від 14.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2023 клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про накладення арешту у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0000055 від 14.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, винести нову ухвалу про задоволення клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова про накладення арешту на вилучене в ході огляду місця події від 13.01.23 майно, а саме на:

- бензопилу «Chain SAW5200», помаранчевого кольору;

- транспортний засіб «ГАЗ 3307 АП-17- А04 », реєстраційний номер « НОМЕР_2 » та ключ від вказаного транспортного засобу;

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ «ГАЗ 3307 АП-17- А04 », реєстраційний номер « НОМЕР_2 », НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вилучене в ході огляду місця події майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 246 КК України та маює доказове значення у кримінальному провадженні.

Посилається на те, що необхідність накладення арешту обумовлена збереженням речових доказів по кримінальному провадженні, а також у випадку виникнення необхідності в подальшому для призначення та проведення відповідних судових експертиз, що сприятиме встановленню об`єктивної істини.

Прокурор вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду учасники провадження в судове засідання не з`явилась.

Від прокурора ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Враховуючи стислі строки, регламентовані частиною 2 статті 422 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі учасників кримінального провадження, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог частини 4 статті 405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя врахував, що звертаючись з клопотанням, прокурором не обґрунтовано необхідність накладення арешту та не доведено можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, а також не доведено розумність та співрозмірність обмеження права користування, розпорядження майном завданням кримінального провадження, прокурором не наведено переконливих даних, які б вказували на необхідність накладення арешту на майно і накладення арешту є розумним та співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

З таким висновком слідчого судді погоджується суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають положенням статей 98, 131, 167, 170, 172, 173 КПК України, виходячи з наступного.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до чергової частини ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 13.01.2023 близько 12:20 год. за адресою: м. Харків, вул. 7-ї Гвардійської Армії, невстановлені особи здійснили порубку лісу.

В ході досудового розслідування встановлено, шо 13.01.2023 в період часу з 15:20 год. до 16:40 год. слідчим СВ ВП №2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області було проведено огляд місця події в ході якого було виявлено та вилучено:

-бензопилу «Chain SAW5200», помаранчевого кольору;

- транспортний засіб «ГАЗ 3307 АП-17-А04», реєстраційний номер НОМЕР_2 та ключ від нього;

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ «ГАЗ 3307 АП-17-А04», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_7 .

Відомості за вказаним фактом 14.01.2023 внесені до ЄРДР за № 000055 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України, тобто незаконна порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі статті 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешт майна.

У відповідності до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Дослідивши доводи поданого клопотання прокурора про арешт майна та враховуючи вищевказані норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що висновки слідчого судді доводами апеляційної скарги прокурора не спростовані, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту майно, оскільки прокурором не доведено правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, не доведено та не зазначено конкретних фактичних обставин, які б виправдовували такий спосіб втручання у права та інтереси особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, тому вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.01.2023 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: