У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.01.2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури про накладення в межах кримінального провадження № 0000346, арешту на автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу,

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури про накладення арешту на автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури про накладення арешту на автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчий суддя не надав належної оцінки тим фактам, що не застосування арешту може призвести до його відчуження, розпорядження ним в інший спосіб та знищення слідів злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання в якому прокурор просив накласти арешт на автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Клопотання мотивоване тим, що вилучене майно відповідає критерію речового доказу, визначеного ст.98 КПК України. Не застосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя вказав, що прокурором не обґрунтована необхідність арешту вищевказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження 26.12.2022 року в м. Херсоні пров. Козацький 8, був зупинений автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 та під час перевірки цього автомобіля співробітниками патрульної поліції виявлені сліди підробки VIN-коду.

Прокурором Херсонської окружної прокуратури подано до суду клопотання про накладення арешту на вищевказаний автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що слід відмовити в задоволенні вищевказаного клопотання прокурора, та обґрунтував свій висновок тим, що прокурором належним чином не доведено підстави і мету, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вищевказаного автомобілю марки "Фольксваген".

Апеляційний суд погоджується з такиим висновком слідчого судді.

Розглядаючи в порядку ст.ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, слідчий суддя вірно акцентував увагу на тому, що в клопотанні прокурора тільки зазначено, що автомобіль марки "Фольксваген" слід вважати речовим доказом. Однак, яке саме він має доказове значення та які обставини кримінального провадження має підтвердити цей речовий доказ, клопотання прокурора не містить. З доданих до клопотання документів не зрозуміло в чому саме полягає суть кримінального правопорушення.

Тобто, стороною обвинувачення не надано достатніх і належних доказів на підтвердження тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор, відсутні належні відомості, які дають підстави вважати, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен в тому числі враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Ці вимоги закону спрямовані на те, щоб арешт майна не привів до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності (користування) під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

За такого, враховуючи, що прокурором не було надано достатніх і належних доказів того, що вищевказаний автомобіль відповідає критеріям ст. 98 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання прокурора.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.01.2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури про накладення арешту на автомобіль марки "Фольксваген" номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: