Номер провадження: 11-сс/813/327/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001563 від 14.12.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.03.2023 стосовно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 указує на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Свої доводи мотивує тим, що стороною захисту не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також на підтвердження того, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної. Суд не взяв до уваги твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню істині по справі. Також ризик знищення, пошкодження речей або документів не доведений, оскільки всі речові докази вже знаходяться в матеріалах справи. Всі свідки у справі вже допитані, а тому не доведено ризик незаконного впливу на них. Також ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м. Одеса та має міцні соціальні та родинні зв`язки. Крім того, ОСОБА_8 має тяжке захворювання, що підтверджено документально. З урахуванням цим обставин вважає, що у даному випадку є доцільним та справедливим змінити підозрюваній ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання нею обов`язків, передбачених КПК України.

Просить скасувати ухвалу суду та застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із визначенням застави.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Як установлено органом досудового розслідування, 11.12.2022, більш точної дати під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних відносин, під час побутового конфлікту із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із наявної у неї пневматичної зброї, а саме: гвинтівки марки «Hatsan Striker Magnum 4/5 mm» здійснила один постріл в ліву клубову ділянку тулуба, та один постріл в ногу в задню поверхню, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми уточнених органів черевної порожнини, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

15.12.2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

16.12.2022 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_8 на строк до 10.02.2023 року.

06.02.2023 року керівником Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_10 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0001563 від 14.12.2022, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121КК України до 3 (трьох) місяців, тобто до 15.03.2023.

Обґрунтованість пред`явленої підозри підтверджено сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів і ці обставини було встановлено слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , а також під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини справи, у відповідності до вимог ст.177, 178 КПК України встановив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, що призвів до смерті людини, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі до десяти років.

Ризик ухилення від органу досудового розслідування значно підвищений тим, що підозрювана разом із цивільним чоловіком подала документи щодо отримання візи для імміграції до Канади, що свідчить про те, що в м. Одесі її ніщо не утримує. Також, підозрювана знає усіх свідків у цьому кримінальному провадженні, покази яких є надважливими, та які є її сусідами та квартирантами.

Також, слідчий суддя врахував, що після здійснення 2 пострілів у потерпілого, підозрювана не здійснила дій щодо виклику медичної допомоги та правоохоронних органів, хоча їй було достовірно відомо, що вона нанесла йому тілесні ушкодження.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я людини, його тяжкість, обставини його вчинення, особу підозрюваної, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя дійшов висновку, що викладені обставини є достатніми для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден з передбачених більш м`яких запобіжних заходів не дасть змоги запобігти наведеним у клопотанні ризикам.

В контексті встановленого, прийнявши до уваги положення ст.194 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про недостатність застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину з застосуванням насильства, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя визнав доцільним не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

За результатами перевірки ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи підозрюваної ОСОБА_8 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання нею процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

А тому доводи апелянта про те, що наявність ризиків у даному кримінальному провадженні недоведена, не знайшли свого підтвердження.

Так, сама по собі тяжкість підозри/обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину не є вирішальною для прийняття рішення про необхідність утримання особи під вартою, але відповідно до сформованої позиції у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ визначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість кримінального правопорушення свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння цією особою, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, більш того, за вчинення вище вказаного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, що в сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрювана ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи можливість її засудження до покарання у виді позбавлення волі.

Слідчим суддею не було встановлено доведеність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а тому апелянт безпідставно вказує про ці обставини та наводить аргументи на нівелювання даного ризику.

Не приймаються до уваги доводи захисника про те, що всі свідки у справі вже допитані і ризик незаконного впливу на них ОСОБА_8 не доведений, оскільки досудове розслідування ще не закінчено, показання свідків підлягають оцінці під час судового розгляду в порядку ст.23 КПК України, а тому в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою вирішення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, на свою користь, підозрювана може здійснити на учасників справи незаконний вплив.

Наявність родинних зв`язків у підозрюваної ОСОБА_8 не спростовує встановлені слідчим суддею обставини про доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу і відсутні будь-які фактичні дані щодо здатності забезпечення її належної процесуальної поведінки шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має тяжке захворювання, само по собі не є підставою для нівелювання обставин, за яких ухвалено рішення про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу щодо неї, оскільки не підтверджено жодними доказами неможливість надання ОСОБА_8 медичної допомоги в умовах її утримання під вартою.

Так, згідно пункту 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами).

Згідно пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_8 та обмеження її конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однією людини та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_8 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним вище ризикам.

Зважаючи на викладене вище, відсутні правові підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки він не забезпечить її належну процесуальну поведінку та не зможе запобігти зазначеним вище ризика - спробам переховуватись від органу досудового розслідування або впливати на свідків.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин кримінального провадження, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, як про це необґрунтовано зазначає сторона захисту в апеляційній скарзі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з викладеного, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 належить залишити без задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 14.03.2023 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4