Дата документу 28.03.2023 Справа № 334/773/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/648/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/773/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він о 19 год.10 хв. 15.01.2019 року, керуючись умислом на крадіжку, зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по АДРЕСА_2 , де, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з прилавку магазину таємно викрав належне ФОП ОСОБА_9 майно вартістю 2999 гривень, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Після вчинення злочину ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, збув його до ломбарду «Ломбард-партнер» за 1490 гривень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі;

Оскільки кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 185 КК було вчинено до постановлення вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.06.2021 року, остаточне покарання призначено за правилами ч.4 ст.70 КК.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та призначити йому менш суворе покарання. Свої вимоги мотивував тим, що призначене покарання є занадто суворим. Судом не взято до уваги наявність визнання вини в повному обсязі, щирого каяття та активного сприяння слідству, майно було повернуто потерпілому, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обвинувачений зазначає, що він офіційно працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки, фактичні шлюбні відносини, має на утриманні малолітнього сина. Крім того, ОСОБА_8 вказує, що він раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачений вказує, що вищезазначені обставини свідчать про необхідність призначити йому менш суворе покарання в межах санкції статті.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, кримінально-правова оцінка діяння ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просив пом`якшити призначене йому за ч.2 ст.185 КК покарання, вважаючи призначене покарання занадто суворим.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами та вимогами обвинуваченого виходячи з такого.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходить з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання - визнання вини та щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання, судом встановлено не було.

Крім того, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину.

Проте обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. У даному провадженні обвинуваченим вчинено злочин після спливу 7 місяців з моменту відбуття ним покарання за попереднім вироком суду. Таким чином, ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше засуджено вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.06.2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК до 7 років позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення у даному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 вчинив 15.01.2019 року, тобто до постановлення вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.06.2021 року. Відтак суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК. Визначив остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Відтак, призначати остаточне покарання менш суворе, ніж призначив Заводський районний суд м.Запоріжжя 25.06.2021 року при призначенні остаточного покарання у даній справі було неможливо.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав вважати несправедливим і незаконним призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК через його суворість.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є співмірним його протиправним діянням, достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного обвинуваченому за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4