Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
759/6932/22: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти життя та здоров'я особи.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 15.02.2023
Номер судового провадження: не визначено
Номер кримінального провадження в ЄРДР: не визначено
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/6932/22 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1357/2023
Категорія -ч.1 ст.121 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року у кримінальному провадженні №80001015 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_9 , громадянина України, українця, який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, здобув середню освіту,

одружений, працює менеджером у ТОВ «Аргеон торг», зареєстрований та

проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не

судимий в силу ст. 89 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом також частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_12 на його користь 5000 грн матеріальної шкоди та 20000 грн моральної шкоди, вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, скасовано арешт майна.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_9 08 травня 2022 року близько 21 год, знаходячись в підвальному приміщенні квартири АДРЕСА_2 , використовуючи кухонний ніж, умисно спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, за таких обставин.

08 травня 2022 року близько 19 год ОСОБА_13 приїхав до місця мешкання свого товариша ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 з метою проведення спільного дозвілля та розпивання алкогольних напоїв. Протягом наступних двох годин ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_14 відпочивали у підвальному приміщенні, яким обладнана зазначена квартира та близько 21 год під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 виник словесний конфлікт у зв`язку з політичними розбіжностями, в ході якого ОСОБА_9 , будучи обуреним висловлюваннями ОСОБА_15 , відчуваючи до нього раптово виниклу особисту неприязнь, вирішив заподіяти останньому тілесні ушкодження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 із шухляди шафи взяв кухонний ніж, який став утримувати у своїй правій руці, після чого наблизився на відстань витягнутої руки до ОСОБА_15 та, відчуваючи особисту неприязнь до останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, передбачаючи та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс цим ножем один удар в область грудної клітини ОСОБА_15 . Далі з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_9 , продовжуючи утримувати кухонний ніж у своїй правій руці, вдруге замахнувся на ОСОБА_15 , однак останній повалив його на землю та при спробі вихвати ніж отримав поранення вказівного пальця лівої руки.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_16 наступні тілесні ушкодження:

- проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з пораненням верхньої долі лівої легені, ускладнене лівобічним гемопневмотораксом, підшкірною емфіземою, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

- різану рану дистальної фаланги 2-го пальці лівої руки по долонній поверхні, яка за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, але вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, внаслідок чого призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор посилається на те, що судом формально визнано обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, перебування на утриманні обвинуваченого непрацездатної матері та неповнолітньої доньки, але фактично каяття ОСОБА_12 не є щирим і він жодним чином не сприяв розкриттю злочину, а визнав вину лише під тиском доказів, зібраних у ході досудового розслідування, та з метою уникнути покарання, пов`язаного з позбавленням волі. Водночас наявність у обвинуваченого непрацездатної матері та неповнолітньої доньки не свідчить про їх перебування на утриманні ОСОБА_12 , оскільки такі дані про особу судом не досліджувалися, отже є припущенням.

Прокурор також звертає увагу на те, що при призначенні виду та міри покарання суд залишив поза увагою думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, вказуючи на негативну характеристику ОСОБА_12 та його поведінку після вчинення злочину.

За таких обставин, як вважає прокурор, судом безпідставно застосовано ст. 75 КК України, що призвело до м`якості призначеного обвинуваченому покарання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за ч. 1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, представник потерпілого зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до обвинуваченого дію ст. 75 КК України, оскільки висновок суду про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства є помилковим, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

За позицією представника потерпілого, мотивуючи рішення щодо покарання, суд необґрунтовано послався на наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, оскільки визнання обвинуваченим вини та каяття відбулися під тиском доказів сторони обвинувачення, а також безпідставно вказав про те, що обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Між тим безпосередньо у вироку при викладенні обставин вчинення злочину зазначено, і визнається самим обвинуваченим, що злочин вчинено після двох годин розпивання спиртних напоїв.

Крім того, як вважає представник потерпілого, суд належним чином не обґрунтував і рішення про застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки послався на ті ж самі обставини, які враховував при обранні виду і міри покарання. При цьому в достатній мірі не врахував тяжкість кримінального правопорушення, обставини його вчинення і характер злочинних дій, зокрема те, що ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, холоднокровно дістав ніж із шухляди та умисно завдав потерпілого одного удару ножем у груди, в подальшому не цікавився станом його здоров`я та тривалий час не намагався відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

За таких обставин, як вважає представник потерпілого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде реальне відбування в місцях позбавлення волі покарання вище мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

У запереченнях на апеляційні скарги захисник просить їх залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції, як законний та обґрунтований, без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які підтримали подані апеляційні скарги, заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційних вимог, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильних висновків, не перевіряються колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Що стосується призначення ОСОБА_12 покарання, то колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Крім того, беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування з випробуванням на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_12 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, зокрема його вік, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичному обліку у лікарів психіатра та нарколога, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, характеристику та клопотання Української Православної церкви Парафії Трьох Святителів, прихожанином якої являється обвинувачений, а також те, що в силу вимог ст. 89 КК України він раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння у розкритті злочину, повне визнання вини, наявність на утриманні непрацездатної матері та неповнолітньої доньки.

Врахувавши такі обставини у сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному у санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

З таким розміром покарання колегія суддів погоджується і не знаходить достатніх підстав для його збільшення, як про це йдеться в апеляційних скаргах, хоча і визнає обґрунтованими доводи представника потерпілого, що суд, визначаючи обвинуваченому захід примусу, безпідставно не врахував обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується обставин, які пом`якшують покарання, то обвинувачений в суді визнав свою вину, засудив свої дії, просив у потерпілого вибачення та частково відшкодував йому завдану матеріальну і моральну шкоду, а тому суд вірно визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття. В той же час нічим не спростовані висновки суду про активне сприяння обвинуваченим у розкритті злочину, з урахуванням також і того, що судовий розгляд відбувався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом із тим, звільняючи ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, врахувавши ті ж самі обставини, свого рішення належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Так, суд першої інстанції достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до тяжких.

Не зважив суд належним чином на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що визначається характером та ступенем підвищеної суспільної небезпеки злочину, виходячи з конкретних обставин його вчинення, зокрема вчинення ОСОБА_12 тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, а саме з нікчемного приводу завдання ножем удару потерпілому в область розташування життєво-важливих органів, що призвело до ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пораненням верхньої долі лівої легені, ускладненого лівобічним гемопневмотораксом, підшкірною емфіземою, та намагання вдруге завдати удару ножем, що не відбулося внаслідок дій потерпілого, який отримав при цьому поранення вказівного пальця лівої руки.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги позицію потерпілого ОСОБА_7 , який наполягав в суді на призначенні суворого покарання обвинуваченому з огляду на його поведінку до та після вчинення злочину, та яка хоча і не є вирішальною під час прийняття рішення, однак в сукупності з іншими обставинами справи не вказує на обґрунтованість рішення суду першої інстанції

Враховуючи зазначене, навіть позитивні дані про особу винного та ті обставини, які пом`якшують покарання, не вказують на наявність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_17 положень ст. 75 КК України і звільнення його від відбування призначеного покарання.

Отже колегія суддів визнає неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність застосування до призначеного ОСОБА_12 покарання положень ст. 75 КК України. А тому вирок суду в цій частині на підставі ст.ст. 409, 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом нового вироку, за яким обвинувачений, з урахуванням наведених вище обставин, повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, бо саме таке покарання за видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення день за день з 08 травня 2022 до 04 липня 2022 року включно.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...