Справа № 136/1879/22
Провадження №11-кп/801/384/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022 за №0000310 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 11.05.2023, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Очитків Вінницької області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022 за №0000310 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 21.02.2023 продовжено розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України у підготовчому судовому засіданні та призначено на 06.03.2023 о 12:00 годині. Утім, судове засідання не відбулося та було відкладено на іншу дату, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 на даний час перебуває під вартою, оскільки ухвалою суду від 28.11.2022 до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк дії ухвали - до 26.01.2023. В подальшому, ухвалою суду від 19.01.2023 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.03.2023.

10.03.2023 прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів., зважаючи на те, що дія ухвали суду від 19.01.2023 про продовження раніше обраного стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 19.03.2023. У клопотанні прокурор вказує про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що: ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ураховуючи те, що на даний час ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не зменшились, виникла необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки закінчити судовий розгляд до його закінчення неможливо.

У вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 31.10.2022, показами потерпілого ОСОБА_10 , постановами про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні, протоколом обшуку від 01.11.2022, показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , висновками експертиз, показами підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які вину у вчиненні злочину визнали в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні просила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити з підстав зазначених у ньому. Крім того, прокурор зазначила, що обвинувачений ОСОБА_9 03.01.2023 був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на підтвердження чого надала суду відповідну довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , витяг із наказу начальника Вінницького РТЦКтСП №6 від 03.01.2023 та поіменний список. А тому з урахуванням ст.ст.334, 335 КПК України просила суд матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 виділити в окреме провадження та зупинити його до звільнення останнього з військової служби.

Потерпілий ОСОБА_10 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Щодо виділення матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 в окреме провадження та його зупинення не заперечували.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2023 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України виділено в окреме провадження, яке вирішено зупинити до звільнення обвинуваченого з військової служби.

Виділені матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - передано до канцелярії суду для подальшої реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду та передачі для його розгляду.

Клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000310 від 01.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.05.2023.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 коп.

Роз`яснено, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покладено на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання.

Визначено строк дії ухвали до 11.05.2023.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що станом на теперішній час, ризики, які стали підставою обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на досудовому слідстві, а також при продовжені строку раніше обраного запобіжного заходу не змінились та не зменшились.

Обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, а також відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду.

Крім того, достатня вірогідність того, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже на розгляді Липовецького районного суду перебуває інше кримінальне провадженні №00000164 від 12.11.2018 відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України, а в Оратівському районному суді перебуває кримінальне провадження № 0000018 від 13.02.2020 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК України. Судовий розгляд вказаних кримінальних проваджень триває через ухилення обвинуваченого від суду, якого неодноразово було оголошено у розшук.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та схильний до вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, що свідчить про негативну соціальну поведінку та небажання останнього стати на шлях виправлення.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити уникненню ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, виконання ним процесуальних рішень. У зв`язку з чим, дійшов висновку, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави та покладенням на нього ряду обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 13.03.2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по місцю його реєстрації та проживання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, а клопотання прокурора необґрунтованим. Сторона захисту вважає, що посилання судом на попереднє рішення як на підставу залишення людини під вартою є порушенням ст.5 Конвенції, так як попередні ухвали не можуть мати преюдиціальної сили в частині значення встановлених раніше фактів для обрання відносно особи запобіжного заходу. Прокурором не надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КК України. Також судом було залишено поза увагою вимоги ст.178 КПК України щодо врахування інших обставин при обранні запобіжного заходу. Зокрема те, що в обвинуваченого є постійне місце проживання, має на утриманні малолітню доньку, мати якої померла, працює неофіційно різноробочим та електриком, раніше працював офіційно. Він не має намірів переховуватися, жодного факту, доказу вчинення перешкод в судовому розгляді, тиску на потерпілих та свідків, інших протиправних дій ОСОБА_7 прокурором не зафіксовано і не подано до суду, як і не надано доказів оголошення в розшук останнього. Обвинувачений є раніше не судимою особою, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, відсутні відомості щодо зловживання його підзахисним алкогольних напоїв чи неналежне виховання доньки, усвідомив неправильність своїх дій.Тому вважає, що є усі підстави для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцю його реєстрації та проживання.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника і також просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на наявність у вказаному кримінальному провадженні ризиків, передбачених нормами КПК України, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

З виділених матеріалів судового провадження за №136/1879/22 вбачається, що в провадженні Липовецького районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, пов`язане з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 28.11.2022 відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та не відпали. Наразі судовий розгляд не розпочато, обвинувачений може ухилитися від суду, за місцем проживання характеризується негативно, у зв`язку з чим в сільську раду надходили скарги від громадян, відсутні соціально-стримуючі зв`язки, його донька перебуває на утриманні рідної тітки, також він може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як на розгляді у районному суді перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 за ч.3 ст.185 КК України та у Оратівському районному суді перебуває обвинувальний акт за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України, судові розгляди яких тримають тривалий час через ухилення обвинуваченого від суду, якого неодноразово було оголошено у розшук за ухилення від явки до суду та невиконання покладених на нього обов`язків.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2023 року в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу його автоматичного продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених положенням статті 177 КПК України.

Також апеляційний суд вважає, що в даному випадкупри розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст.89 КК України на даний час є раніше не судимою особою, відсутність постійного місця роботи, негативної характеристики за місцем проживання та достатніх соціально-стримуючих зв`язків, свідчить про обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому наявність в останнього постійного місця реєстрації на території Вінницької області, малолітньої доньки, неофіційного місця роботи, відсутність намірів переховуватися від суду чи покинути територію України, про що зазначив у своїй апеляційній скарзі захисник, не є безумовними підставами для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ні цілодобового, ні в певний період доби, також застосування й іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Також згода захисника та самого обвинуваченого на застосування йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлені в ході судового розгляду та зазначені в апеляційній скарзі захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_13 злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду доводи захисника щодо утримання останнім малолітньої доньки, мати якої померла, так і матері пенсійного віку. Жодного доказу в підтвердження наведеного захисником апеляційному суду надано не було, а наявність малолітньої дитини та матері пенсійного віку іще не свідчить про їх утримання.

Також відповідно до наявної в матеріалах судового провадження довідки про склад сім`ї за адресою в АДРЕСА_1 зареєстровані лише сам обвинувачений, його мати ОСОБА_14 , 1967 р.н., брат (власник будинку) ОСОБА_15 , 1987 р.н. та сестра ОСОБА_16 , 1995 р.н., відомості щодо реєстрації чи проживання за вказаною адресою малолітньої доньки обвинуваченого, відсутні.

В ході апеляційного розгляду, про що також зазначив у своєму клопотанні прокурор встановлено, що малолітня донька обвинуваченого після смерті матері проживає та перебуває на утриманні у своєї рідної тітки (сестри матері).

Не є спроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності відомостей відносно негативної соціальної поведінки ОСОБА_7 та вчинення ним інших злочинів. Так як, відповідно до довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 07.11.2022 року, ОСОБА_7 характеризується як безвідповідальний, схильний до зловживання спиртними напоями і до обману. В громадських місцях поводиться добре, інколи допомагав у виконанні деяких робіт по благоустрою села. В сільську раду надходили скарги від громадян, але всі конфліктні ситуації були вирішені.

Також відповідно до вимоги ІЦ та відомостей наданих ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 16.11.2022 року, в Липовецькому районному суді Вінницької області на розгляді перебуває обвинувальний акт за №0000164 від 12.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та в Оратівському районному суді Вінницької області відносно ОСОБА_7 перебуває обвинувальний акт за №0000018 від 13.02.2020 за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тому ризик впливу на свідків та потерпілого існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та їх дослідження судом.

Таким чином зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, даних про особу обвинуваченого, відсутність постійного місця роботи, достатні соціально стримуючі зв`язки, схильність до вчинення злочинів, тому апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні іще не розпочато, свідки та потерпілий не допитані, що не виключає можливості тиску обвинуваченого на них.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг зі змінами та доповненнями захисників викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2023 року щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 11.05.2023 - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4