Справа 303/5720/22
Провадження: № 1-кп/303/410/22
рядка стат звіту 94
У Х В А Л А
08 грудня 2022 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5
сторони захисту - обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, - грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2022 року застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строк дії якого продовжено ухвалою суду від 22 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року, включно.
У судовому засіданні, під час судового розгляду кримінального провадження, захисниками обвинувачених, в порядку ст.201 КПК України, заявлені клопотання про зміну їх підзахисним запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу, з наведених захисником підстав.
Прокурор заперечила протии задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, посилаючись на відсутність підстав.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, застосованого судом до його підзахисного з тримання під вартою без визначення застави на заставу мотивовано тим, що її підзахисний свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково. Шкода потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинуваченими повністю відшкодована, про що надані розписки. Потерпілій ОСОБА_12 шкода відшкодована шляхом повернення викраденого, всі потерпілі допитані, цивільні позови потерпілими не заявлені. На думку захисника, беззаперечні докази необхідності застосування до ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, а також продовження його терміну, відмутні. Захисник вважає, що при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, судом не було визначено розміру застави, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, а висновки суду при обранні запобіжного заходу щодо її підзахисного не грунтуються на даних у судовому засіданні показах потерпілих в частині застосування насильсьва або погрозою його застосування. Вважає помилковим висновок суд про відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_4 , який має матір, яка була змушена виїхати за кордон у зв`язку з обстрілами ЗС РФ з місця постійного проживання с. Глушківка, Харківської області, однак піклюється про свого сина. На підставі наведенного, захисник ОСОБА_6 просить: змінити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на заставу з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.194 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника про зміну запобіжного заходу, з наведених захисником підстав.
Прокурор заперечила протии задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, посилаючись на відсутність підстав.
Заслухавши позицію учасників судового засідання, щодо клопотань захисників про зміну запобіжного заходу, враховуючи що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), слідчий суддя приходить до наступного:
Суд розглядає клопотання кожного з захисників обвинувачених виключно в межах заявленого.
Стаття 201 КПК України передбачає право обвинуваченого до якого застосовано запобіжний захід, чи його захисника подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Разом з тим, судом в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду від 24 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , роз`янено право на оскарження такої до Закарпатського апеляційного суду.
Обвинувачені та їх захисники не скористався правом оскарження ухвали суду від 24.10.2022 року.
При цьому, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , в порядку статті 201 КПК України подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу. Зі змісту клопотання та позиції, озвученої в судовому засіданні вбачається, що захисник не погоджується з мотивацією судом щодо обрання та продовження запобіжного заходу, щодо його підзахисного. Вважає, що відшкодування шкоди одній з потерпілих та допит потерпілих в судовому засіданні, унеможливили існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були врахрвані судом при обранні найбільш суворого запобіжного заходу. При цьому, захисник обвинуваченого посилаючись на положення ч.1 ст.180 КПК України про особисту поруку, просить застосувати до його підзахисного заставу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , обгрунтовує своє клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою без внесення застави на заставу тим, що на його думку суд при застосуванні запобіжного заход, судом не було визначено розміру застави, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України та не враховано міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_4 , який має матір, яка виїхала за межі України у зв`язку з агресією РФ, однак піклується про свого дорослого сина та готова внести заставу. Крім того, захисник зазначає, що хоч її підзахисний визнає свою вину частково в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, проте шкоду потерпілій відшкодував.
Вирішуючи заявлені захисниками клопотання щодо зміни запобіжного заходу, застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 суд бере до уваги виключні обставини, пов`язані із введенням воєнного стану в Україні, суть кримінального правопорушення у сфері охорони власності, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, - грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану. Те, що грабіж був поєднаний з насильством по всіх епізодах відносно жінок (потерпілих), тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у випадку визнання судом їх винними, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що після зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді застави, з покладеними судом обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК, не буде спів мірним з існуючими ризиками, не відповідатиме особі кожного з обвинувачених та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії їх належної процесуальної поведінки.
При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, суд врахував наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.
Ризиком у контексті кримінального провадження - є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки кожного з обвинувачених, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченими, оскільки попередніми ухвалами про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, судом була встановлена наявність існування ризику можливого переховування від суду кожного з них.
Висновок суду про продовження існування зазначеного ризику, а саме: переховування обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, слідує, виходячи з того, що інкриміноване їм кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст.186 КПК України, - є тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з позбавленням права, що у розрізі положень ст.75 КК України, позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до них буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді без альтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Таким чином, наведенні у клопотанні обставини, на підставі яких захисники обвинувачених просять змінити обраний відносно кожного з обвинувачених запобіжний захід, жодним чином не спростовують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, та його продовження, дані про те, що на даний час такі ризики зменшилися чи відпали в судовому засіданні не встановлені, а стороною захисту не наведені.
Крім того, з врахування особливостей конкретного кримінального провадження за ч.4 ст.186 КК України, за наявності конкретного суспільного інтересу в період дії воєнного стану у державі Україна, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, недоторканості власності та життя і здоров`я особи, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу, з тримання під вартою без визначення застави на запобіжний захід у вигляді застави.
Керуючись: ст. 177, 178, 182, 201, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, поданого в порядку ст.201 КПК України залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, поданого в порядку ст.201 КПК України залишити без задоволення.
Копію ухвали вручити обвинуваченим та їх захисникам негайно після її оголошення та направити учасникам судового провадження для відому.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу в апеляційному порядку протягом п`яти діб з дня проголошення.

Головуючий Наталія МОРОЗОВА