У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:
З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 19.09.2022.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 вересня 2022 року, близько 02 години 00 хвилин, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 60-70 км/год., що є більшою за максимально допустиму у населених пунктах 50 км/год, по вул. Ценральній в с. Сільце, Берегівського району зі сторони м. Іршава у напрямку м. Мукачево, у темний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, де дорога вкрита асфальтобетоном, в плані пряма, має по одній смузі руху у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою-горизонтальною розміткою п.п. 1.5 п. 34 (переривчаста лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б»; 12.3; 12.4; та 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху») Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, згідно яких:

п.1.10 ПДР - терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

п.2.3. ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 ПДР - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год..

Водій ОСОБА_4 продовжуючи свій рух, будучи самовпевненим та самонадійним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху з моменту виявлення небезпеки для руху не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рухатися далі, в результаті чого, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час перетинав автодорогу з права на ліво відносно руху автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , колишній мешканець АДРЕСА_2 , згідно судово-медичного висновку отримав тілесні ушкодження у виді, поєднаної тупої травми хребта, грудної клітки, миски, кінцівок: переломи тіла 9 грудного хребця, розрив передньої повздовжньої зв`язки хребта, переломи 1, 2, 3, 4, 5, 6 ребер справа по прихребтовій лінії, перелом першого ребра справа по пригру динній лінії, переломи 2,3,4 ребер справа по передньо-підпахвинній лінії, переломи 5,6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, перелом 1 ребра зліва по пригру динній лінії, перелом 2 ребра зліва по середньо-ключичній лінії, перелом 4 ребра зліва по передньо-підпахвинній лінії, розриви парієнтальної плеври на рівні переломів 2,3 ребер справа по при хребтовій лінії, правобічний гемоторакс, забій нижньої частки правої легені по задньо-зовнішній поверхні, внутрішньо-черевна кровотеча, перелом кісток миски на рівні лонного зчленування зі зміщенням уламків на рівні лівого крижово-клубового зчленування зі зміщенням уламків, відломом зовнішнього виростку лівої стегнової кістки, перелом головки лівої малогомілкової кістки, відлом внутрішнього виростку правої стегнової кістки, травматичний шок, набряк головного мозку, набряк легень.

Враховуючи локалізацію, характер і механізм виникнення всіх встановлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_6 є прижиттєві та виникли незадовго до настання смерті від дії тупих, тупогранних, твердих предметів за ударним механізмом спричинення, і такими травмуючими предметами були окремі зовнішні, виступаючі частини кузова легкового автомобіля при наїзді на пішохода, що перебуває в русі з наступним падінням та ударом потерпілого об дорожнє покриття. Первинний контакт автомобіля з потерпілим стався в ліву бічну поверхню тіла за умови вертикального чи близького до нього положення тіла потерпілого.

Тілесне ушкодження у вигляді правобічного гемотораксу, внутрішньочеревної кровотечі, переломів кісток миски на рівні лонного зчленування, на рівні лівого крижово-клубового зчленування зі зміщенням уламків, травматичного шоку, перелому тіла 9 грудного хребця є небезпечним для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 з, н, о, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби» від 17.01.1995 слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Клопотання мотивоване тим, необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 викликана метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.. З огляду на що слідчий просить задовольнити подане клопотання.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Підозрюваний не заперечував проти задоволення поданого клопотання.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовуються клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 19.09.2022.

22 листопада 2022 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Відповідно до частин 1, 2 статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запропонований запобіжний захід (домашній арешт) пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що домашній арешт вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграф 104). Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Основними ризикам, на які посилається сторона обвинувачення у даному клопотанні є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, можливість незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання та застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого фактичного проживання в період часу з 22 год. 00 год. до 06 год. 00 хв. будинок АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду, оскільки вважає, що обрання даного запобіжного заходу буде достатнім для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим у частині 1 цієї статті.

А також покладення на підозрюваного обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду в період доби з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку; не відлучатися з території Хустського району Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310, 376 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:
Клопотання задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому в період часу з 22 год. 00 год. до 06 год. 00 хв. залишати місце свого проживання - будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду в період доби з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку;

- не відлучатися з території Хустського району Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 20 січня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити начальнику Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24листопада 2022 року о 09 год. 40 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1