справа № 362/927/23
провадження № 1-кп/362/431/23
ВИРОК

Іменем України

25.04.2023

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2021 року за № 0000764, щодо

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Пристроми Переяслав-Хмельницького району Київської області, українка, громадянка України, пенсіонер, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

У судовому розгляді взяли участь:

прокурор ОСОБА_4 ;

потерпіла ОСОБА_5 ;

потерпілий ОСОБА_6 ;

обвинувачена ОСОБА_3 ;

захисник ОСОБА_7 .

Суд установив:

18 грудня 2021 року близько 14:45 ОСОБА_3 , керуючи власним технічно справним автомобілем «RENAULT Clio», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на 43 км + 100 м автодороги «Київ-Одеса», на території Васильківської міської територіальної громади Обухівського району Київської області, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 і введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не була уважною, проявивши кримінальну протиправну необережність, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та вимог пункту 10.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот», перед здійсненням розвороту із проїзної частини в напрямку м. Одеса для подальшого руху в напрямку м. Києва не переконалася в безпечності свого маневру, не надана дорогу зустрічним транспортним засобам, розпочала розворот, та своїм маневром (зміною напрямку руху) ОСОБА_3 створила небезпеку для руху водієві ОСОБА_8 , який, керуючи автомобілем «TOYOTA AVALON», р.н. НОМЕР_2 , рухався назустріч по проїзній частині вказаної автодороги в напрямку м. Києва, що призвело до зіткнення зазначених транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «RENAULT Clio», p.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 від отриманих травм загинула на місці події, пасажир автомобіля «RENAULT Clio», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог 2.3 б), 10.1 та 10.4 Правил дорожного руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у спричинення смерті ОСОБА_9 та заподіяння потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась, підтвердила всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та надала показання, згідно з якими вона за кермом вже 40 років і ніколи не потрапляла в аварії. 18 грудня 2021 року вона їздила на дачу на належному їй автомобілі «RENAULT Clio», р.н. НОМЕР_1 . Орієнтовно о 15:00 вона їхала Одеською трасою разом із двома пасажирами ОСОБА_9 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, та ОСОБА_5 , яка сиділа позаду. Під`їхавши до «розриву» на трасі для розвороту в напрямку м. Києва, вона почала готуватись до маневру розвороту та, переконавшись, що зустрічний транспорт відсутній, почала маневр, але раптом відчула удар. При цьому зазначила, що ніщо не заважало огляду зустрічної проїзної частини, але сліпило сонце. Деталей ДТП, в тому числі іншого автомобіля, вона не пам`ятає. Пізніше дізналась про наслідки ДТП. Вибачилась перед учасниками судового провадження, просила суворо її не карати.

Потерпілі в судовому засідання надали пояснення, відповідно до яких жодних претензій до ОСОБА_3 не мають. Повідомили, що стосовно відшкодування шкоди між ними й обвинуваченою є домовленість про подальше стягнення страхового відшкодування на підставі ухваленого судом рішення. Щодо міри покарання обвинуваченій підтримали позицію прокурора, який просив призначити останній мінімальне покарання із звільненням від його відбування з іспитовим строком.

Враховуючи те, що обвинувачена й інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним «поза розумним сумнівом» пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує її діяння за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання, суд, беручи до уваги приписи статті 65 КК України, виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене за частиною 2 статті 286 КК України, є необережним тяжким злочином.

Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, суд установив, що остання з 2005 року є пенсіонером, ветеран праці, не перебуває на обліку лікарів нарколога чи психіатра, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Водночас обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не вбачає.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Сторона обвинувачення, потерпілі та сторона захисту в судовому засіданні просили суд призначити обвинуваченій мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 2 статті 286 КК України, та звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Суд зазначає, що позиція учасників судового провадження, в тому числі потерпілих, при призначенні покарання є значущою для суду, проте не є вирішальною.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченої, беручи до уваги наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи з загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотири роки, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

При цьому суд, з урахуванням особи обвинуваченої, її віку та стану здоров`я, позиції прокурора та потерпілих, вважає за можливе, застосувавши статтю 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням передбачених статтею 76 КК України обов`язків.

Розподіл процесуальних витрат здійснюється в порядку статті 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України за результатом судового розгляду накладений на стадії досудового розслідування арешт майна належить скасувати.

Керуючись статтями 100, 124, 128, 174, 369-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

2. Звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

3. Покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4. Обчислювати іспитовий строк з дня проголошення вироку.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 9 095 (дев`ять тисяч дев`яносто п`ять) гривень 84 копійки.

6. Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року (справи №№ 761/394/22, 761/395/22), на автомобілі «TOYOTA AVALON», р.н. НОМЕР_2 , та «RENAULT Clio», р.н. НОМЕР_1 .

7. Речові докази:

автомобіль «TOYOTA AVALON», р.н. НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_11 ;

автомобіль «RENAULT Clio», р.н. НОМЕР_1 - повернути власниці ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений і захисник - подати клопотання про помилування. Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1