Справа № 524/991/23
Провадження № 1-кс/524/409/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_4 , представників третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_4 і ОСОБА_5 захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчуці Полтавської області клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, зареєстрованого 15.02.2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000423 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

встановив:

Старший слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000423 від 15.02.2023, яке погоджено прокурором, а саме просить накласти арешт на автомобіль марки «Toyota Camry» 55, номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , синього кольору, 2017 р. в, державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , виучені в ході огляду від 17.02.2023, оскільки вилучений транспортний засіб має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання, просив накласти арешт на вилучений транспортний засіб, оскільки вилучений транспортний засіб має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні. Також зазначив, що на час розгляду даного клопотання жодній особі не повідомлено про підозру, а питання арешту вирішується щодо майна третьої особи.

Представник - захисник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечувала проти накладення арешту на вилучений транспортний засіб. Проте звернула увагу, що огляд здійснювався незаконно, оскільки ОСОБА_5 проживав у цивільному шлюбу з ОСОБА_4 , був співвласником даного транспортного засобу, а отже користувався транспортним засобом на законних підставах. Також зазначала про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, автомобіль придбаний ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу за домовленістю із співмешканкою ОСОБА_4 , він не намагався і не намагається приховати цей автомобіль.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 та її представники захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечували проти накладення арешту на транспортного засобу, оскільки ОСОБА_5 може вчинити дії щодо приховування цього майна, виїхати на ньому за кордон. ОСОБА_4 підтвердила, що більше семи останніх років проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_5 , автомобіль був придбаний під час спільного проживання, проте за її кошти. ОСОБА_5 розбив автомобіль, яким вона до цього користувалася і їй прийшлось придбати новий. ОСОБА_5 користувався новим її автомобілем, проте почав зловживати алкогольними напоями. Дозволу продати чи переоформити цей автомобіль ОСОБА_5 вона не давала. Також заборонила останнім часом і користуватися ним. На сьогодні зі ОСОБА_5 вони разом не проживають. Захисники ОСОБА_4 вважають, що вказаний транспортний засіб не є спільною власністю, оскільки він був придбаний за кошти ОСОБА_4 . А також факт перебування сторін у цивільному шлюбі нічим не підтверджений.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000423 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України за фактом таємного заволодіння транспортним засобом автомобіля марки «Toyota Camry» 2017 року випуски, д.н.з. НОМЕР_3 , де потерпілою є ОСОБА_4 .

З матеріалів клопотання, а саме: витягу з ЄРДР від 15.02.2023; протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.02.2023; рапорту; протоколу огляду місця події від 15.02.2023; протоколу допиту потерпілого від 16.02.2023; постанови оголошення в розшук транспортного засобу від 15.02.2023; листа ТСЦ МВС №5348 в Полтавській області від 16.02.2023 №31/16-21-32 та доданих до нього документів; протоколу додаткового допиту потерпілого від 16.02.2023; протоколу огляду місця події від 17.02.2023; вбачається, що 28.01.2023 автомобіль Toyota Camry 55, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , було перереєстровано в ТСЦ 5348 м. Горішні Плавні на ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу № 6230/23/000055, укладеного 25.01.2023 між ФОП « ОСОБА_11 » та ОСОБА_5 , та договору комісії №6230/23/1/003965 від 24.01.2023 укладеного між ФОП « ОСОБА_11 » та ОСОБА_4 , у подальшому вказаний автомобіль, що перебував у розшуку, виявлено у м. Одеса на паркувальному майданчику, поряд з будинком АДРЕСА_2 .

З наданих слідчому судді доказів вбачається, що попереднім власником транспортного засобу є ОСОБА_4

17.02.2023 під час здійснення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 38, на території паркувального майданчику, виявлено, оглянуто та вилучено автомобіль марки «Toyota Camry» 2017 р.в., номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , який поміщено на зберігання до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за адресою: м. Кременчук, вул. 29 вересня, 6.

Постановою слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУПН в Полтавській області від 18.02.2023 вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

20.02.2023 року старший слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді із клопотанням про проведення огляду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000423 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20.02.2023 у задоволенні клопотання про проведення огляду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000423 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України відмовлено. Підставою відмови у задоволенні клопотання є висновок слідчого судді, що проведена органами досудового розслідування 17 лютого 2023 року слідча дія не була невідкладною, не була пов`язана з врятуванням майна, та проведена без достатніх правових підстав, а тому згідно з приписами ч. 2 ст.234 КПК такий огляд мав здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Частинами 10, 11 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Також, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 1 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У даному випадку, слідчий звернувся до слідчого судді із даним клопотанням, оскільки ним на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено огляд транспортного засобу із подальшим його вилученням.

Як вже зазначалося, слідчий суддя під час вирішення питання щодо надання дозволу на огляд вилученого 17.02.2023 року автомобіля марки «Toyota Camry» 2017 р.в., номер кузова (шасі) № НОМЕР_1 , дійшов висновку, що слідча дія не була невідкладною, не була пов`язана з врятуванням майна, та проведена без достатніх правових підстав, а тому згідно з приписами ч. 2 ст.234 КПК такий огляд мав здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді, про що свідчить ухвала слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20.02.2023.

Отже, проведений слідчим 17.02.2023 огляд із подальшим вилучення вказаного транспортного засобу суперечив вимогам ч. 3 ст. 233 КПК України, що на думку слідчого судді є самостійною підставою для задоволення даного клопотання, скільки свідчить про відсутність правової підстави арешту.

Також, при вирішення даного питання слідчий суддя враховує таке.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину; 1) воно полягає лише в активній поведінці дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або іншого користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману). Поняття заволодіння транспортним засобом дано у п. 1 примітки до ст. 289 КК України. Із цієї примітки випливає, що способом такого заволодіння (протиправного вилучення) може бути будь-який (таємний відкритий, обман тощо).

Учасники судового провадження у судовому засіданні надавали пояснення та не заперечували з приводу того, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 проживали у цивільному шлюбі з листопада 2015 року, вказаний автомобіль був придбаний у період цих відносин, проте за кошти ОСОБА_4 , та останнім часом її співмешканець ОСОБА_5 користувався автомобілем.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна, зокрема для третіх осіб, а саме як для ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 ..

Окремо, слід зазначити наступне.

У судовому засіданні слідчим зазначено, що у кримінальному провадженні № 0000423 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України на час подання та розгляду даного клопотання жодній особі не повідомлено про підозру.

Отже, вилучення транспортного засобу відбулось у третіх осіб.

Із клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000423 від 15.02.2023 року звернувся старший слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 за погодженням із прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 .

Так, дійсно стаття 171 КПК України передбачає, що клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Статтею 64-2 КПК України визначено , що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

З аналізу вказаної статті випливає, що у разі вилучення майна у особи, яка не має статусу сторони кримінального провадження, зокрема підозрюваного, ця особа щодо вилученого майна має статус третьої особи, яка має права та обов`язки, передбачені КПК України для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, що у свою чергу свідчить про те, що із даним клопотанням про арешт майна третьої особи може звернутися лише прокурор.

Отже, у даному випадку, оскільки ОСОБА_5 не має статусу підозрюваної особи, слідчий Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області був позбавлений можливості звертатися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна вилученого у третьої особи.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись статтями 98, 167, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, зареєстрованого 15.02.2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000423 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1