ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2503/22 Справа № 175/788/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045, №0000367 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у с.Карла Лібкнехта Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 ККУ раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт строком на 200 годин.

- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Строк покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання. Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 31 грудня 2020 року приблизно о 12:00 год., вийшла з квартири в під`їзд свого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де були її сусіди ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з якими у неї виник конфлікт.

Далі, в ході конфлікту, у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізовуючи який, ОСОБА_8 , діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, витягла потерпілу за капюшон куртки на вулицю , де повалила її на землю і нанесла їй декілька ударів ногою в обличчя.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден в надбрівній області праворуч з переходом вниз на праву надбрівну дугу, на верхній повіці правого ока та в міжбрівній області з переходом вгору; синця з внутрішньо-шкіряним крововиливом та садном на верхній повіці лівого ока з переходом на спинку носу; синця на шкірі над верхньою губою ліворуч з переходом до носо- губного трикутника та далі на ліву щоку; субконюнктивального крововиливу у зовнішнього кута правого ока; крововиливу та садна на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч з переходом на слизову оболонку лівої щоки; травматичної екстракції 1-го зубу на верхній щелепі праворуч, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Далі обвинувачена ОСОБА_8 09 вересня 2021 року у обідній час, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на кухні вживала спиртні напої.

Приблизно о 17:00 -17:30 годин, під час сумісного вживання алкоголю, у ОСОБА_8 виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , тобто на умисне вбивство останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 та бажаючи їх настання, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 запропонувала ОСОБА_13 вийти із нею з кухні до іншої кімнати зазначеної квартири, знаходячись у якій разом із ОСОБА_13 . ОСОБА_8 , зачинивши за собою двері вказаної кімнати, тримаючи у лівій руці власний столовий ніж нанесла ним один удар у правий бік тулубу ОСОБА_13 в область печінки, при цьому розуміючи, що наносить удар у життєво важливий орган, а саме печінку. Від даного удару ОСОБА_13 обперся о стіну та присів, в цей час продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , обвинувачена ОСОБА_8 нанесла другий удар вказаним ножем в область правої сторони грудної клітини, при цьому придавивши потерпілого до стіни.

Після другого удару потерпілий ОСОБА_13 сповз на підлогу та намагався вирвати ніж правою рукою з лівої руки ОСОБА_8 , отримавши поверхневі рани правої кисті. При цьому обвинувачена придавлювала потерпілого до підлоги масою власного тіла, а вільною від ножа правою рукою тримала останнього за горло, тобто намагалась виконати усі дії, щоб довести свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_13 до кінця. Однак, даний злочин не було закінчено ОСОБА_8 з причин, що не залежали від її волі, оскільки на допомогу ОСОБА_13 , почувши крики останнього, прийшов ОСОБА_11 , який вирвав з руки ОСОБА_8 ніж та зіштовхнув останню з потерпілого. Після цього ОСОБА_13 залишив місце мешкання ОСОБА_8 і йому було надано необхідну екстрену медичну допомогу.

Згідно із висновком судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» №29Юе від 18 листопада 2021 року внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_8 спричинила потерпілому ОСОБА_13 наступні тілесні ушкодження: дві поверхневі рани - по долонній поверхні правої кисті у проміжку між голівками 2-3-ї пpoясних кісток, в проекції проксимальної фланги та міжфалангового суглобу 2-го пальця на межі тильної та долонної поверхні правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки; непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке розпочинається раною по передній поверхні грудної клітини праворуч в проекції 10-го міжребір`я між середньо-ключичною та навкологрудиною лініями (на відстані 117,5 см вгору від підошовної поверхні стопи та на 4,5 см праворуч від умовної серединної лінії тіла) переходить у раньовий канал, який направлений спереду назад з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, та сліпо закінчується у м`яких тканинах, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розпад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день); проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки праворуч, яке розпочинається раною по передній поверхні черевної стінки дещо праворуч у верхньому відділі (на відстані 110 см вгору від підошовної поверхні стопи та на 2,5 см праворуч від умовної серединної лінії) переходить у раньовий канал, який направлений спереду назад з ушкоджені л по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає у черевну порожнину з ушкодженням правої долі печінки, з явищами внутрішньочеревної кровотечі, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного їй покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, остаточно призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненим злочинам, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченої. На думку прокурора, при визначенні міри покарання суд формально послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів та на дані про особу обвинуваченої, поза належною увагою суду залишились обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Також, прокурор звертає увагу на характеристику ОСОБА_8 від 10 вересня 2021 року, виданої Чумаківським сільським головою, відповідно до якої обвинувачена серед населення характеризується як неврівноважена, груба та запальна особа, була неодноразово помічена в бійках як зі своїм чоловіком, так і з сусідами.

Захисник обвинуваченої в своїй апеляційній скарзі просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в частині правової кваліфікації дій змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання в межах санкції даної статті.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що обвинувачена вину визнає повністю, щиросердечно розкаялась у вчинених нею протиправних діях та не бажала настання смерті потерпілому ОСОБА_13 . Вказує на те, що обвинувачена не усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій та не передбачала настання таких негативних наслідків, як смерть потерпілого, в день подій випила забагато алкоголю, події того дня пам`ятає епізодично, мала з потерпілим інтимні стосунки, чому повела ОСОБА_13 до іншої кімнати та де взяла ніж ОСОБА_8 не пам`ятає.

Також, захисник обвинуваченої вказує на те, що свідки надали покази відповідно до яких бачили як в той день ОСОБА_8 та ОСОБА_13 пішли до іншої кімнати, при цьому свідки подумали, що вони пішли займатись інтимними стосунками, ножа при собі в момент коли потерпілий та обвинувачена пішли до кімнати, остання не мала. В кімнаті де відбулись події був ремонт, ніж знаходився в кімнаті як знаряддя для ремонту. З квартири ОСОБА_13 пішов самостійно.

Таким чином, сторона захисту вважає, що поза розумним сумнівом прямого умислу в обвинуваченої саме на вбивство ОСОБА_13 не було, а тому дії ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту прокурор заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

Захисник в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, наполягав на її задоволенні, вказував на відсутність в обвинуваченої умислу на вбивство, вважав за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 121 КК України. Проти апеляційної скарги прокурора захисник заперечував, вимоги про ухвалення нового вироку та призначення більш суворого покарання вважав необґрунтованими.

Обвинувачена в судовому засіданні підтримала позицію та думку свого захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задовольнити апеляційні скарги, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону не були виконані в повному обсязі судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_8 повного та неупередженого судового розгляду в частині висунутого їй органом досудового розслідування обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, а саме: рапорт помічника чергового ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 10 вересня 2021 року; протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10 вересня 2021 року; протоколи огляду місця події від 10 вересня 2021 з фото-таблицями до них; довідки Міської клінічної лікарні №6 щодо надходження ОСОБА_13 з колото-різаними пораненнями; протокол проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2021 року із диском до нього, де за участю свідка ОСОБА_11 ; заяву потерпілого ОСОБА_13 за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень; довідку №13 від 24 вересня 2021 року; протокол пред`явлення предмету для впізнання від 23 вересня 2021 року за участю свідка ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту із додатком до нього від 03 листопада 2021 року, за участю потерпілого ОСОБА_13

А, також, на висновки судових експертиз №638 від 17 вересня 2021 року, №643 від 16 вересня 2021 року, №654 від 27 вересня 2021 року, №657 від 19 жовтня 2021 року, №645 від 29 вересня 2021 року, №644 від 29 вересня 2021 року, №№ 651, 652 від 05 жовтня 2021 року, №№658, 659, 660 від 06 жовтня 2021 року, №646 від 29 вересня 2021 року, №859-МК від 12 листопада 2021 року, №2910е від 18 листопада 2021 року та покази потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 дійсно, 09 вересня 2021 року, нанесла ОСОБА_13 два ножових поранення в область печінки та правої сторони грудної клітини, в подальшому була зупинена свідком ОСОБА_11 , який прийшов на крики потерпілого та вирвав з руки обвинуваченої ніж, тобто, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками незакінченого замаху на вбивство - умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесних ушкоджень є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Аналогічних висновків дійшов суд касаційної інстанції в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року по справі №200/22286/17, які відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів є обов`язковими для врахування іншими судами.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 09 вересня 2021 року за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на кухні вживала спиртні напої. Під час сумісного вживання алкоголю, у ОСОБА_8 виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , тобто на умисне вбивство, реалізуючи який ОСОБА_8 запропонувала ОСОБА_13 вийти із нею з кухні до іншої кімнати, де тримаючи у лівій руці власний столовий ніж нанесла ним один удар у правий бік тулубу ОСОБА_13 в область печінки та другий удар, вказаним ножем, в область правої сторони грудної клітини.

Даний злочин не було закінчено ОСОБА_8 з причин, що не залежали від її волі, оскільки на допомогу ОСОБА_13 , почувши крики останнього, прийшов свідок ОСОБА_11 , який вирвав з руки ОСОБА_8 ніж та зіштовхнув останню з потерпілого.

Після цього, ОСОБА_13 залишив місце мешкання ОСОБА_8 і йому було надано необхідну екстрену медичну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 95, ч. 1 ст. 23 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

В ході судового провадження, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що він є чоловіком рідної сестри ОСОБА_8 , мають родинні стосунки. 09 вересня 2021 року він, дружина, обвинувачена та потерпілий вживали спиртні напої на кухні квартири ОСОБА_8 . В якийсь момент обвинувачена з потерпілим пішли до іншої кімнати. Приблизно через дві хвилини ОСОБА_13 почав кликати на допомогу. Свідок зайшов до кімнати та побачив, що обвинувачена лежала на підлозі біля потерпілого утримуючи його з кухонним ножем у правій руці, який свідок забрав, стягнув обвинувачену, а ОСОБА_13 після цього пішов. Слідів крові і поранень у ОСОБА_13 він не помітив, на підлозі у тій кімнаті були подавлені помідори, будівельні матеріали. Ніж він викинув у тій же кімнаті.

Свідок ОСОБА_15 , під час допиту судом першої інстанції, надала покази, що 09 вересня 2021 року вона із чоловіком ОСОБА_11 приїхали до обвинуваченої в гості, де разом із потерпілим ОСОБА_13 вживали алкогольні напої. Потерпілий неодноразово уходив, а потім знов повертався вживати алкоголь до них. Близько о 15 годині, обвинувачена пішла з потерпілим у кімнату. Її чоловік сказав їй, що потерпілий кличе на допомогу, але вона не чула нічого, увесь час перебувала на кухні. Про події щодо заподіяння обвинуваченою тілесних ушкоджень ОСОБА_13 вона вже дізналась від слідчого.

Проаналізувавши отримані та дослідженні в ході судового провадження судом першої інстанції покази ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які безпосередньо були присутні на місці подій, в квартирі обвинуваченої 09 вересня 2021 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що ніхто із свідків прямо не бачив обставин отримання потерпілим ножових поранень, як і ніхто із свідків не чув підстав, з яких міг виникнути між обвинуваченою та потерпілим конфлікт, так хто міг бути ініціатором цього конфлікту, коли вони знаходились окремо від свідків, в іншій кімнаті квартири. При цьому, потерпілий залишив квартиру обвинуваченої самостійно, слідів ножових поранень або слідів крові свідки, також, не бачили. На те чи брала обвинувачена із собою кухонний ніж, коли виходила разом з потерпілим до іншої кімнати, ніхто із свідків, під час надання суду показів, не вказував.

В свою чергу, обвинувачена під час допиту судом першої інстанції, показала, що 09 вересня 2021 року вона у себе в квартирі, яка розташована на першому поверсі разом з рідною сестрою ОСОБА_15 , її чоловіком ОСОБА_11 , та сусідом з другого поверху ОСОБА_13 вживали алкогольні напої. Напередодні подій потерпілий, з яким вона вступала в інтимні стосунки, привселюдно образив її. Як опинилась з ОСОБА_13 в іншій кімнаті, як завдавала потерпілому удари ножем та звідки взявся ніж, ОСОБА_8 взагалі не пам`ятає, оскільки перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння.

При цьому, сторона захисту в суді першої інстанції вказувала на те, що умислу в обвинуваченої на умисне вбивство потерпілого не було, ОСОБА_8 не усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій та не передбачала настання негативних наслідків у вигляді смерті потерпілого.

Однак, належним чином вказаних обставин кримінального провадження суд першої інстанції не перевірив, належної оцінки показам обвинуваченої не надав, питання суб`єктивного ставлення ОСОБА_8 до наслідків вчинюваних нею дій належним чином не з`ясував та не перевірив, лише формально послався на покази допитаних свідків, які не прямо не бачили обставин отримання потерпілим ножових поранень, та дійшов висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалюючи обвинувальний вирок та роблячи висновки про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції посилався на отримані в ході судового провадження покази потерпілого, який показав суду, що 09 вересня 2021 року він був у квартирі ОСОБА_8 в компанії разом з ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , де вони вживали алкогольні напої. В ході спілкування ОСОБА_8 покликала його до іншої кімнати. Після того, як він зайшов до кімнати, обвинувачена зі словами «Ти не жилець», завдала йому три удари в частину животу і печінки кухонним ножем. Після цього навалилася на нього та придавлювала тілом до підлоги, а вільною від ножа правою рукою тримала за горло. На шум зайшов ОСОБА_11 , який стягнув з нього обвинувачену, та з пораненнями він пішов до своєї доньки, яка викликала поліцію. Більш детальних обставин подій він не пам`ятає, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Проти наявності з обвинуваченою інтимних стосунків заперечував. Просив призначити обвинуваченій суворе покарання.

Натомість, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду першої інстанції, з метою повної перевірки встановлених та досліджених судом першої інстанції обставин кримінального провадження та позицій всіх учасників процесу, колегією суддів неодноразово приймались процесуальні заходи для виклику потерпілого в судове засідання до суду апеляційної інстанції. Тривалий час, будучи належним чином повідомленим, ОСОБА_13 до суду не з`являвся, причини своєї неявки суду не повідомляв, тобто, недобросовісно виконував свої процесуальні обов`язки та зловживав своїми процесуальними правами. 26 жовтня 2022 року потерпілий ОСОБА_13 був доставлений до суду апеляційної інстанції за власні кошти обвинуваченої, яка найняла та оплатила транспортний засіб, щоб забезпечити потерпілому можливість доїхати до Дніпровського апеляційного суду. Під час судового засідання, в залі суду апеляційної інстанції, колегію суддів було встановлено, що ОСОБА_13 з`явився у стані алкогольного сп`яніння, вів себе зухвало, надав суду апеляційної інстанції покази про те, що взагалі не пам`ятає обставин подій, які стались 09 вересня 2021 року, як і не пам`ятає обставин, за яких та від кого він отримав ножові поранення, зазначив, що взагалі невпевнений в тому, що ножові поранення йому були завдані обвинуваченою. Зважаючи на це та на стан алкогольного сп`яніння, в якому з`явився до зали суду апеляційної інстанції потерпілий, колегією суддів було оголошено перерву та зобов`язано потерпілого з`явитись в наступне судове засідання, в тверезому стані для надання пояснень з приводу обставин кримінального провадження та висловлення думки щодо наявних апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченої. Однак, в наступні судові засідання, будучи належним чином повідомленим, ОСОБА_13 так і не з`явився, нормами кримінального процесуального законодавства України не передбачено застосування приводу до потерпілого.

З огляду на те, що потерпілий єдиний хто може надати свідчення про події 09 вересня 2021 року та обставини, за яких він отримав ножові поранення, враховуючи те, що в ході апеляційного перегляду вироку місцевого суду ОСОБА_13 змінив та надав зовсім протилежні пояснення тим показам, що були надані ним під час досудового розслідування та судового провадження, спірний характер інтимних стосунків між обвинуваченою та потерпілим, поведінку обвинуваченої, яка намагається вжити всіх заходів для повного та неупередженого розгляду кримінального провадження та з`ясування всіх обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та не надав належного обґрунтування стосовно наявності в обвинуваченої саме умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_13 .

Перевірити вказані обставини самостійно колегія суддів позбавлена можливості, оскільки пояснення потерпілого про те, що він не впевнений в тому, що ножових поранень отримав від обвинуваченої не була предметом дослідження судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ч. 1 ст. 404 КПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, в тому числі детально, всебічно та повно перевірити доводи сторони захисту щодо відсутності прямого умислу в обвинуваченої на вбивство, врахувати та перевірити нову позицію потерпілого та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21