Справа № 621/1933/22
Пр. № 1-кп/621/251/22
ВИРОК
16 листопада 2022 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області :
головуючий - суддя ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за відсутності потерпілого- ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зміїв Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1)вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.09.2018 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений від покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України на строк 3 роки;
2)вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.01.2019 за частиною 1 статті 162 Кримінального кодексу України до обмеження волі на строк 2 роки; остаточно за сукупністю вироків до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
3)вироком Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2020 за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України до обмеження волі на строк 1 рік; із застосуванням положень частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Початок строку вітбуття покарання 03.01.2019.
у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,
14.08.2022 року близько 12 год., у ОСОБА_4 , який перебував біля домоволодіння АДРЕСА_2 , виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня №341/2022), ОСОБА_4 , скориставшись тим, що його дії ніким помічені не будуть, через незачинену хвіртку потрапив на територію вказаного домоволодіння де проник до гаражного приміщення, звідки таємно викрав належні ОСОБА_5 , автомобільні шини Dunlop sp winter, розміром 165/65R14/78Q, загальною вартість 2562 грн. два литих диска розміром 6jx14Н2В, 811601025 В, вартістю 1144 грн. 00 к., кожний, загальною вартістю 2288 грн. 00 к., чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на суму 4850 грн. 00 к.
Зазначеними діями ОСОБА_4 , повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення, в умовах воєнного стану
Викладені вище обставини кримінального провадження щодо місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення не оспорювалися учасниками судового провадження, які під час судового розгляду не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин.
З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.
Обвинувачений ОСОБА_4 , під час судового розгляду у повному обсязі визнав себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та показав про зазначені вище обставини вчинення ним крадіжки в умовах воєнного стану.
Так, 14.08.2022, в умовах воєнного стану на території України, він вирішив таємно викрасти з гаражу ОСОБА_5 , автомобільні шини та диски, якими розпорядився на власний розсуд.
У вчиненому щиро розкаявся, виявив готовність нести передбачену законом відповідальність.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що в межах обвинувачення ОСОБА_4 , є винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому з проникненням в інше приміщення, повторно, в умовах воєнного стану, і його дії суд кваліфікує за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.
Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:
- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином;
- обставини, що пом`якшують покарання, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, якими визнаються: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення шляхом надання показань про його обставини, відшкодування шкоди шляхом повернення майна потерпілому ОСОБА_5 ;
- відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України;
- особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі й за вчинення корисливих злочинів; під наглядом в психіатричному і наркологічному кабінетах не перебував; не працює і не знаходиться на обліку в службі зайнятості; не одружений; за місцем проживання характеризується як особа, відносно якої скарги відсутні.
З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції частини 4 статті 185 Кримінального кодексу України.
При призначенні ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі на строк, що не перевищує 5 років, враховуючи, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином, однак обвинувачений щиро розкаявся, обставини, що обтяжують покарання відсутні, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_5 , щодо відсутності будь-яких претензій, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та про наявність підстав для прийняття рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України.
Приймаючи рішення про звільнення від покарання з випробуванням суд, окрім зазначеного, враховує як те чи інше рішення може вплинути на подальшу долю особи, враховуючи обставини вчинення кримінально - протиправних дій, вік та соціальний статус обвинуваченого, психологічне ставлення ОСОБА_4 , до вчиненого та щирий осуд своїх дій.
Щодо доводів сторони обвинувачення про необхідність призначення ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі з урахуванням попередніх судимостей, суд зазначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».
На розсуд суду, призначене ОСОБА_4 , покарання за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України цим вимогам відповідає та є цілком обґрунтованим в контексті конкретних обставин справи, пост кримінальної поведінки обвинуваченого, який вів законослухняний спосіб життя, не ухилявся від суду, не притягувався до будь-якої відповідальності, компрометуючі дані щодо нього відсутні, що, вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому в даному випадку можливе застосування статті 75 Кримінального кодексу України.
Законодавчо визначених підстав щодо неможливості застосування до ОСОБА_4 , положень статті 75 Кримінального кодексу України немає.
Відповідно до статей 124, 126 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого ОСОБА_4 , належить стягнути 240 грн 00 коп. процесуальних витрат на залучення судового експерта ОСОБА_6 для проведення судово-товарознавчої експертизи №2575/22 від 20.09.2022.
Застосований щодо речових доказів арешт на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.09.022, належить скасувати.
Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до вимог пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Визнати ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки.
Відповідно до частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Стягнути з ОСОБА_4 , 240 (двісті сорок) грн 00 коп. на користь судового експерта ОСОБА_6 на відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи №2575/22 від 20.09.2022.
Скасувати застосований на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.09.2022 арешт тимчасового вилученого майна.
Речові докази: автомобільні шини з дисками, що передані на зберігання ОСОБА_5 , вважати повернутими власнику.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.
Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий: