ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/4054/18 Номер провадження 11-кп/814/2349/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2018 року за №0000697, 14 травня 2019 року за №0000810, 20 червня 2019 року за №0001047, задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_8 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 28 листопада 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харків, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз

24 січня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення про продовження строку тримання під вартою місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та передбаченого за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 вересня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, зазначити про необхідність дотримання судом першої інстанції розумних строків розгляду даного кримінального провадження.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки, матір похилого віку з тяжким станом здоров`я та тривалий час утримується під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 вересня 2022 року та застосувати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Такі вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що: стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування йому більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку; він має постійне місце проживання та матір похилого віку з тяжким станом здоров`я, тривалий час утримується під вартою у зв`язку із розглядом справи; пред`явлене обвинувачення не ґрунтується на доказах. Водночас посилається на вирішення місцевим судом клопотання щодо продовження строку тримання під вартою за його відсутності.

Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду провадження, в судове засідання не з`явились і заявили клопотання щодо здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Відповідно ж до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна повторно, поєднаного з проникненням у сховище та житло (12 епізодів); ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_6 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тякжими злочинами, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, не працює, не має законних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків, його неналежну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим йому змінювався запобіжний захід із домашнього арешту на тримання під вартою.

Усупереч доводам апелянтів установлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, якої він попередньо не дотримувався під час досудового провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому 13 епізодів тяжких злочинів проти власності через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, де він раніше відбував тривалі строки покарань за аналогічні корисливі злочини, дані про особу ОСОБА_6 і його неналежну процесуальну поведінку, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, як просять апелянти.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений має матір похилого віку з незадовільним станом здоров`я, однак дані відомості не спростовують висновків місцевого суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Доводи ж обвинуваченого, які пов`язані з оцінкою доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Щодо тверджень апелянта про розгляд судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу без його участі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом п.7 роз`яснень Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 року №1/0/2-22, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, допускається розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі обвинуваченого, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

На підставі Указу Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, який продовжено на даний час.

Місцевий суд установив, що обвинувачений ОСОБА_9 на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» і згідно з довідкою цією установи попереднього ув`язнення від 30 вересня 2022 року було неможливим забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції (через відсутність інтернет зв`язку з даною установою попереднього ув`язнення), а також і шляхом етапування та доставки до приміщення суду в силу воєнного стану в Україні.

Ураховуючи зазначені вище виняткові обставини та обмеженість попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою строком її дії, а також те, що розгляд питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу в першій судовій інстанції здійснювався за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , який обстоював позицію сторони захисту, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з наведених обвинуваченим аргументів.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_6 , проте розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти таким, що не змешлись ризикам, передбаченим п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 30 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4