1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8455/22 1-кс/335/86/2023
02 січня 2023 року м. Запоріжжя
Слідчий клопотання підтримав, надавши відповідну заяву.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
19.12.2022 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «КАМАЗ 5320» у кузові зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення незаконно привласненої кабельникової продукції (кабелі, дроти тощо) та брухту металу, належних АТ «ЗАЛК».
Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Станом на час розгляду клопотання не виключається, що вилучене під час обшуку транспортного засобу, на підставі ухвали слідчого судді від 19.12.2022, майно (відрізки кабельно-провідникової продукції), та яке зазначене у клопотанні слідчого, можуть містити відомості на підтвердження факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, за положеннями ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Подальша доля тимчасово вилученого майна вирішується у відповідності до вимог ст.169, ст.171 - 173 КПК України, а саме: на нього ухвалою слідчого судді накладається арешт або воно повертається власнику.
Системний аналіз статей 170, 171 КПК України, вказує на те, що арешт на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується до тимчасово вилученого майна та майна, яке виявлено слідчим або прокурором іншими заходами, ніж проведення обшуку.
Стосовно майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку.
З аналізу наведених вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене внаслідок проведення обшуку за переліком, зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук та утримується стороною обвинувачення не ґрунтується на законі, оскільки для законного утримання цього майна та обмеження прав власності не має потреби звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно, доля речових доказів вирішується на підставі вимог статті 100 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2, ч .3 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене під час проведення обшуку транспортного засобу, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 19.12.2022, майно, а саме: відрізки кабельно-провідникової продукції, яке входило до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку не потребує накладення арешту, а отже, у даному випадку, є зайвим вирішення питання про накладення арешту на майно.
Враховуючи викладені вище обставини, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання т.в.о. слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1