Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/6/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницькому в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження № 0000201 від 21.06.2020 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Машівка Полтавської області, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, маючого інвалідність 3 групи, не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, є особою, яка не має судимостей,

визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Строк покарання ОСОБА_10 відраховувати з 21 червня 2020 року.

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання, призначеного за даним вироком період його попереднього ув`язнення з 21 червня 2020 року по 09 квітня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, який відповідає одному дню позбавлення волі, за два дні обмеження волі.

У зв`язку з повним відбуттям покарання, призначеного за даним вироком обвинуваченим у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою - скасовано, звільнено з-під варти в залі суду.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, 20 червня 2020 року близько 23.00 години ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на перехресті вулиць Квітнева та Гагаріна в сел. Онуфріївка Кіровоградської області. В цей час повз ОСОБА_10 проходив ОСОБА_7 , якого ОСОБА_10 безпідставно почав словесно ображати нецензурною лайкою. Після чого, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_12 лівою рукою схватив ОСОБА_7 за шию та, тримаючи у правій руці невстановлений в ході досудового розслідування гострий предмет, який має гостру ріжучу поверхню, наніс один удар в область шиї зліва ОСОБА_7 , чим завдав останньому тілесні ушкодження у виді різаної рани лівої бокової поверхні шиї, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, просив вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі. Взяти ОСОБА_10 під варту у залі суду - негайно. Строк покарання ОСОБА_10 відраховувати з часу ухвалення вироку судом апеляційної інстанції. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання, призначеного за даним вироком період його попереднього ув`язнення з 21червня 2020 року по 9 квітня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Свої доводи обґрунтував, що ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.п. 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Так, судом першої інстанції встановлено та зазначено у вироку, що саме ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння безпідставно почав словесно ображати нецензурною лайкою потерпілого ОСОБА_7 . Після чого, саме у результаті вищевказаних дій обвинуваченого ОСОБА_10 виник словесний конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_7 .

Також, судом встановлено, що від потерпілого ОСОБА_7 у відношенні до обвинуваченого ОСОБА_10 не надходило і не могло надійти жодної небезпеки для життя чи здоров`я. Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не визнав факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що він добре себе почував, усвідомлював характер своїх дій та міг керувати ними. Дані обставини, в сукупності, вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_10 , усвідомлював, що не має будь-якої загрози для себе з боку потерпілого, коли вони з потерпілим знаходяться на безлюдній місцевості в темну пору доби. При цьому, він, являючись фізично більш розвиненим від потерпілого, хапає останнього однією рукою, підтягує впритул до себе, а іншою рукою за допомогою ножа наносить удар в область життєво важливого органа людини - шиї, а саме, в область «сонної» артерії. У разі, коли б обвинувачений, мав на меті спричинити потерпілому лише тілесні ушкодження, як зробив висновок суд першої інстанції, то вищевказана обстановка не вимагала від нього обов`язкового застосування ножа.

Тілесні ушкодження він міг спричинити потерпілому і в інший спосіб, не вдаючись до застосування ножа. Вказані обставини судом залишені без уваги. Разом з тим, у вироку суду зазначено, що обвинувачений ОСОБА_10 наніс удар потерпілому ОСОБА_7 невстановленим в ході досудового розслідування гострим предметом, який має гостру ріжучу поверхню. Однак, в судовому засіданні стороною обвинувачення подано суду висновки експерта судово-біологічної експертизи № 758 від 18.11.2020 та № 892 від 25.11.2020, відповідно до яких на двох, із трьох вилучених у квартирі обвинуваченого ОСОБА_10 ножів виявлено біологічні сліди потерпілого ОСОБА_7 , що вказує на факт контактування щонайменше одного з вказаних ножів з тілом потерпілого. Однак, і даний факт залишено судом поза увагою.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка хірург Онуфріївської ЦРЛ ОСОБА_13 в своїх показаннях повідомив, що на момент, коли потерпілий звернувся до лікарні за допомогою то на ньому та на його одязі крові було багато. Зі слів свідка, різана рана в області шиї, завжди спричиняє значну кровотечу. Рана була глибока, глибиною приблизно 0,7 см. Найглибше було в середній її частині, по довжині. Разом з тим, небезпека поранення, спричиненого потерпілому була у тому, що воно знаходилося на відстані всього 8 мм від «сонної» артерії, пошкодження якої привело б до смерті потерпілого у короткий проміжок часу і ускладнило б надання йому допомоги. Однак, у вироку суду першої інстанції зазначено, що свідок ОСОБА_13 вказав, що при зверненні потерпілого ОСОБА_7 до закладу охорони здоров`я, то у нього мала місце незначна кровотеча та рана була не глибока. Таким чином, викладаючи у вироку показання свідка ОСОБА_13 суд першої інстанції невірно їх зазначив, що в черговий раз призвело до невірних висновків суду.

Щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, зазначив, що змінивши кваліфікацію діяння ОСОБА_10 , і визнавши його винним за ч. 2 ст. 125 КК України суд першої інстанції застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню. Так, мотивуючи своє рішення про перекваліфікацію діяння обвинуваченого із замаху на вбивство на умисне спричинення легкого тілесного ушкодження суд першої інстанції зазначив, що наносячи удар потерпілому, наслідки, у вигляді настання смерті потерпілого не охоплювалися умислом обвинуваченого.

Крім того, суд прийшов до висновку, що вчиняючи свої злочинні дії мав неконкретизований (невизначений) умисел, при якому він передбачав настання різних за характером і тяжкістю наслідків.

Зазначив, що вказані висновки хибними, як такі, що є результатом неналежної оцінки судом доказів, досліджених в судовому засіданні. Зокрема, суд першої інстанції вірно встановивши, що конфліктну ситуацію спровокував саме обвинувачений ОСОБА_10 в обстановці, що мала місце і являлася продовженням спровокованого обвинуваченим конфлікту, у останнього не було жодних підстав застосовувати у відношенні до потерпілого «озброєння» - ножа.

Крім того, обвинувачений усвідомлював, що він умисно завдає удару у життєво важливий орган (частину тіла) потерпілого - шию. Також, обвинуваченому було відомо, що вказані артерії проходять з обох боків шиї, саме там, куди він спрямував свій удар.

Обвинуваченому було відомо, що ніж, навіть з невеликим лезом, має колюче-ріжучі властивості і в результаті завдання ним удару по відкритій частині тіла людини, він спричинить проникаюче поранення, а завдання удару в область «сонної» артерії та пошкодження її призведе до смерті потерпілого.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_10 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки, і якщо і не бажав їх настання, то щонайменше свідомо припускав їх настання.

Отже, виходячи з викладеного можна стверджувати про наявність у діянні обвинуваченого щонайменше непрямого умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 , який являється однією з ознак суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що прокурор посилається на речові докази, а саме два перочинних ножа, на яких було виявлено біологічні зразки потерпілого ОСОБА_7 , є недопустимими доказами, так як повністю сфабриковані. Посилання в апеляційній скарзі на свідчення лікаря-хірурга ОСОБА_13 є безпідставним, бо його слова прокурор перекрутив на свою користь, хоча свідок в своїх показах повідомив, що на момент звернення потерпілого до лікарів кровотеча була незначна, прокурор же для посилення впливу на свідомість суддів зазначив, що все було в крові. Але кровотеча не могла бути іншою, бо потерпілий звернувся до лікарів через проміжок часу в одну годину, і після процедури, яку здійснили мати потерпілого, а саме вже з накладеною пов`язкою, це видно з наданих матеріалів справи. Також прокурором в апеляційній скарзі перекручена і глибина порізу, яка із матеріалів справи, зокрема із Висновку експерта № 92 від 24.06.2020 року і із показів лікаря-хірурга була 5 мм (зауважу, що з них до 4 мм тільки покрів шкіри, який складається з епідермісу, дерми та підшкірної жирової клітковини), отже глибина порізу була мінімальна, саме така яка може бути за обставин, вказаних мною, а не потерпілим, якому його покази вигадали. Щодо небезпечності порізу, то дані слова прокурора повинні бути підтверджені висновком експерта, але у Висновку № 92 від 24.06.2020 року міститься єдиний висновок - по ступеню тяжкості рана є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Отже явно експерт не вбачав ніякої небезпеки для життя потерпілого.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в об`ємі допиту обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , судово -медичного експерта ОСОБА_17 , дослідження письмових доказів провадження, та характеризуючи даних на обвинуваченого, заслухавши прокурора, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Дії ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вчинення вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд першої інстанції, перекваліфікував дії обвинуваченого, визнав винним та призначив покарання за ч.2 ст.125 КК України. При цьому суд у вироку послався на те, що вина ОСОБА_10 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України не знайшла свого підтвердження і його дії необхідно перекваліфікувати на умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Разом із тим, згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, попереднє розслідування і судовий розгляд якого проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно п.п.2,4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно п.2 ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Згідно ч.2 ст. 411 КПК України, вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Провівши судове слідство, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія судів доходить переконливого висновку, що суд першої інстанції всупереч вказаним вимогам закону, не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, не дав належної оцінки всім дослідженим доказам по кримінальному провадженню, як кожному окремо, так і в їх взаємозв`язку, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону про кримінальну відповідність та неправильності, передчасності висновків суду про кваліфікацію дій обвинуваченого, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що є підставою для скасування вироку з ухваленням апеляційним судом нового вироку відповідно до положень п. 2, 3, 4 ч 1 ст. 409 ,п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Положення ст. 23 КПК висувають обов`язкову вимогу про безпосереднє дослідження доказів у суді апеляційної інстанції коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки.

Таку перевірку апеляційний суд здійснює шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Апеляційний суд безпосередньо дослідив, відповідно до заявленого в апеляційній скарзі прокурора клопотання, наявні у матеріалах провадження письмові докази, процесуальні документи, допитав обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , судового медичного експерта ОСОБА_17 , призначив судово-медичну експертизу та дослідив наданий висновок судово-медичного експерта від 28.02.2023 року №57. Про допит інших свідків учасники провадження не заявляли.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, повторно дослідивши докази у порядку ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів встановила та визнала доведеним, що:

ОСОБА_10 вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин:

20.06.2020 року близько 23 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на перехресті вулиць Квітнева та Гагаріна в сел. Онуфріївка Кіровоградської області. В цей час повз нього проходив по вказаному перехресті ОСОБА_7 , якого ОСОБА_10 безпідставно почав словесно ображати нецензурною лайкою. Після чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , не маючи будь - якої загрози для свого життя та здоров`я з боку ОСОБА_7 або інших осіб, лівою рукою схопив ОСОБА_7 за шию та, тримаючи у правій руці невстановлений в ході слідства гострий предмет, який має гостру ріжучу поверхню, яким умисно завдав один удар в область шиї ОСОБА_7 зліва, заподіявши останньому згідно висновку експерта № 92 від 14.09.2020 року тілесні ушкодження у виді різаної рани лівої блокової поверхні шиї, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких, що спричинили короткостроковий розлад здоров`я, виконавши в такий спосіб усі дії, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено із причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_7 вчинив фізичний опір, вирвався із обхвату ОСОБА_10 та зник із вказаного місця, після чого йому було надано кваліфіковану медичну допомогу працівниками КНП «Онуфріївська центральна районна лікарня».

Таким чином, ОСОБА_10 , вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_10 , вину визнав частково та зазначив, що він 20 червня 2020 року близько 23 год. повертаючись додому, проходив по перехрестю вулиці Квітневої та Гагаріна сел. Онуфріївка, де побачив раніше знайомого ОСОБА_7 , який безпідставно зробив йому зауваження. Після чого, ОСОБА_7 підійшов до нього та наніс один удар кулаком в обличчя і схватив двома руками за футболку. У зв`язку з чим, він з метою вирватись від ОСОБА_7 , двома руками відштовхнув останнього від себе. В цей момент в лівій руці у нього був мобільний телефон, а в правій руці можливо були ключі або розкладний ніж. Що саме було в правій руці під час відштовхування ОСОБА_7 , він точно не пам`ятає, оскільки права рука до цього моменту знаходилась в кишені шортів в яких лежали ключі та розкладний ніж. Події відбувались дуже швидко, декілька секунд, тому будь-якого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а тим паче умисного спричинення смерті у нього не було. Відштовхнувши від себе ОСОБА_7 , останній відійшов на декілька метрів, обернувся і висловився нецензурними словами в його бік. Після чого, ОСОБА_7 пішов в бік свого будинку, а він пішов до себе додому, хоча за бажанням мав змогу наздогнати потерпілого і спричинити інші тілесні ушкодження. Він навіть не здогадувався, що спричинив ОСОБА_7 якісь тілесні ушкодження, оскільки той про це не казав і візуально на ньому ушкоджень не було. В подальшому він, ОСОБА_10 прийшов в квартиру, де його чекав знайомий ОСОБА_16 , виклав ніж та ключі на полицю в коридорі та почав із ОСОБА_16 вживати спиртне. На ножі, ключах та одежі не було жодних слідів крові. Через деякий час в квартиру подзвонили та повідомили, що це працівники поліції, які сказали, що він, ОСОБА_10 , наніс ОСОБА_7 ножове поранення. Слідчому він, ОСОБА_10 , розповів про обставини конфлікту зі ОСОБА_7 та зазначив, де поклав ніж із ключами. Ніж, який було вилучено під час обшуку в квартирі в приміщенні кухні на мікрохвильовій плиті йому не належить, вважає, що даний ніж підкинули працівники поліції. Зауважив, що саме на ножі, який йому не належить було виявлено сліди крові потерпілого. У скоєному розкаюється, вибачився перед потерпілим. Також зазначив, що після події він не цікавився наслідками вчиненого стосовно потерпілого.

Незважаючи на часткове визнання вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, вина ОСОБА_10 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами оголошеними і дослідженими в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції і, зокрема:

- показаннями допитаного в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що працює в Онуфріївському ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області. 20 червня 2020 року близько 22 год. 50 хв. повертався додому до своїх батьків. Зі сторони перехрестя вулиць Гагаріна та Квітневої почув, як його хтось кличе. Підійшов до чоловіка, де зрозумів, що це ОСОБА_10 , з яким знайомий як з мешканцем селища, той виражався в його бік нецензурною лайкою. Жодних конфліктів між ними не виникало. Також зазначив, що коли він раніше працював дільничим інспектором вони пересікались у зв`язку із виконанням службових обов`язків. На його запитання, що він хоче, ОСОБА_10 , не відповідаючи на запитання, лівою рукою схватив його за шию ззаду та почав розвертати спиною до себе, а правою рукою, в якій тримав якийсь колючий предмет наніс удар в шию. Після нанесеного удару він, ОСОБА_7 , зміг вивернутися та побіг до батьків, де мати надала першу медичну допомогу. Після чого, вони разом із батьком пішли до лікарні, де йому на рану наклали шви. Йому не відомо чи наздоганяв його ОСОБА_10 . Предмет, яким було нанесено удар він не бачив, але зрозумів по характеру рани, що це був ніж, мабуть кухонний невеликого розміру. Події від нанесення удару і до того моменту, як він побіг відбувались менше хвилини;

- показаннями допитаного в судовому засіданні апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_15 , який являється рідним батьком потерпілого ОСОБА_7 зазначив, що 20 червня 2020 року близько 23 год. вони з дружиною відпочивали, в двері хтось постукав. Відчинивши двері, він побачив сина ОСОБА_7 , який рукою тримався за шию, з рани текла кров. Син повідомив, що на перехресті вулиць Гагаріна та Квітневої ОСОБА_10 ножем наніс йому удар в шию, та він втік від останнього. Жінка обробила рану, після чого вони пішли до лікарні, де сину на рану лікар наклав шви та сказав, що сонна артерія знаходить лише за 2-3 мм до порізу;

- показаннями допитаної в судовому засіданні апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_14 , яка являється рідною матір`ю потерпілого ОСОБА_7 та надала свідчення аналогічні за змістом зі свідченнями свідка ОСОБА_15 ;

- показаннями допитаного в судовому засіданні апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_16 , який зазначив, що 20 червня 2020 року вдень зустрівся із ОСОБА_10 , пішли до нього додому, де спілкувались. Ввечері, точного часу свідок не пам`ятає ОСОБА_10 вийшов на вулицю, його не було деякий час. По поверненню в квартиру він побачив у ОСОБА_10 крововилив на обличчі, якого до цього не було. На запитання звідки дане ушкодження, ОСОБА_10 відповів, що розкаже пізніше. Вони вдвох почали вживати пиво та спілкувались, до цього часу алкоголь не вживали. Через певний проміжок часу в двері подзвонили, це були працівники поліції, які затримали ОСОБА_10 та повідомили, що останній наніс ножове поранення ОСОБА_7

- показаннями допитаного в судовому засіданні апеляційної інстанції в якості свідка лікаря - хірурга КНП «Онуфріївська ЦРЛ» ОСОБА_19 , який зазначив, що 20 червня 2020 року близько 24 год. до лікарні звернувся потерпілий ОСОБА_7 із різаною раною шиї. Повідомив, що під час сварки із знайомим, останній наніс удар ножем в шию. Рана була розташована на шиї зліва зверху вниз розміром 8 х 0,5 см, малась значна кровотеча. Рана була з рівними краями, що свідчило про нанесення удару ріжучим предметом. Різана рана в області шиї, завжди спричиняє значну кровотечу. Рана була глибока, глибиною приблизно 0,7 см. Найглибше було в середній її частині, по довжині. Небезпека поранення, спричиненого потерпілому була у тому, що воно знаходилося на відстані 8 мм від «сонної» артерії, пошкодження якої привело б до смерті потерпілого у короткий проміжок часу і ускладнило б надання йому допомоги. Потерпілому обробили рану та наклали шви, від госпіталізації він відмовився. Через 7-8 днів зняли шви та потерпілого виписали на роботу.

- показаннями допитаного в судовому засіданні суду апеляційної інстанції судово-медичного експерта ОСОБА_17 , який показав, що працює на посаді судово-медичного експерта вищої кваліфікації, має стаж роботи за фахом 40 років, 4 кваліфікаційний клас судового експерта. Зазначив, що він провів судово-медичну експертизу стосовно тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 , підтримав свій висновок №92 від 24.06.2020 року. Проте зазначив, що в мотивувальній частині висновку напевно була допущена технічна помилка вказано помилково: рана від лівої сонної артерії на відстані 8 см, замість правильного 8 мм. Дану помилку слід усунути шляхом призначення судової медичної експертизи.

Крім того, вина ОСОБА_10 підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, оголошеними і дослідженими у судовому засіданні суду апеляційної інстанції і, зокрема:

- витягом з ЄРДР за № 0000201 від 21 червня 2020 року за ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 115 КК України. (т.2 а.с. 1);

- рапортом чергового Онуфріївського ВП Олесандрійського ВП ГУНП в Кіровоградській область про повідомлення чергової медичної сестри Онуфріївської ЦРЛ про звернення за допомогою ОСОБА_7 у якого малась різана рана шиї. (т.2 а.с. 2);

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від 21 червня 2020 року, згідно якого ОСОБА_7 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_10 , який 20.06.2020 близько 23.00 год. на перехресті вулиць Квітневої та Гагаріна сел. Онуфріївка з метою заподіяння йому смерті спричинив різану рану шиї. (т.2 а.с. 3);

- протоколом огляду місця події від 21 червня 2020 року, проведеного в період часу з 08 год. 15 хв. по 09 год. 04 хв. Місцем огляду є перехрестя вулиці Квітневої та Гагаріна сел. Онуфріївка. Під час огляду місця події нічого не виявлено та не вилучено. (т. 2 а.с. 4, 5-6);

- протоколом обшуку квартири АДРЕСА_3 , проведеного з дозволу гр. ОСОБА_20 в період часу з 02 год. 20 хв. по 02 год. 44 хв. 21 червня 2020 року. Під час обшуку виявлено та вилучено три перочинних ножа та одна опасна бритва. (т. 2 а.с. 8-10);

- свідоцтвом про право власності на житло, згідно якого ОСОБА_20 являється співвласником квартири АДРЕСА_3 . (т. 2 а.с. 12);

- постановою слідчого від 21 червня 2020 року про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів. (т.2 а.с. 13);

- ухвалою слідчого судді Оніфріївського районного суду від 22 червня 2020 року про надання дозволу на проведення обшуку житла, проведеного без ухвали слідчого судді 21 червня 2020 року в період з 02 години 20 хвилин по 02 годину 44 хвилини в квартирі АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_21 (т.2 а.с. 14-17);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 21 червня 2020 року. Згідно якого, ОСОБА_10 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, огляд проведено о 02 годині 35 хвилин 21 червня 2020 року. (т.2 а.с. 18);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 21 червня 2020 року. Згідно якого, у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено, огляд проведено о 02 годині 10 хвилин 21 червня 2020 року. (т.2 а.с. 19);

- довідкою чергового лікаря від 21 червня 2020 року про звернення ОСОБА_7 до Онуфрівської ЦРЛ 20.06.2020 о 23.45 за медичною допомогою. ДЗ: різана рана шиї зліва. (т. 2 а.с. 20);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 червня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , який на перехресті вулиць Квітневої та Гагаріна сел. Онуфріївка розповів та показав за яких обставин йому ОСОБА_10 наніс різану рану шиї. (т.2 а.с. 21-22, 23-27);

- висновком судово-медичної експертизи № 92 від 24 червня 2020 року за результатами огляду потерпілого ОСОБА_7 у якого на момент звернення за медичною допомогою малась різана рана лівої бокової поверхні шиї, виникла від дії ріжучого предмета, яким могло бути лезо ножа. За ступенем тяжкості пошкодження відноситься до категорії ЛЕГКИХ, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Пошкодження могли бути спричинені можливо в строк та за обставин викладених потерпілим. Дія леза ножа відносно до тіла потерпілого (шиї) була близькою до горизонтальної в тому числі могло бути зліва направо та незначно зверху вниз. Положення потерпілого та нападника в момент спричинення пошкодження, могло бути різним, аби зона локалізації була доступна для травмуючого предмета, вірогідніше за все вертикальне або близьке до нього обличчям один до одного. Інших видимих пошкоджень в тому числі на кистях, передпліччях, які можливо було розцінювати як характерні для боротьби або самооборони на тілі ОСОБА_7 не виявлено. Згідно обставин справи, які зазначені у висновку, зі слів потерпілого 20.06.2020 ОСОБА_10 ножем наніс удар в область шиї на відмаш по дотичній.

В мотивувальній частині даного висновку зазначено: «Рана в області шиї зліва з переді різана рана з рівними краями розміром 8х05 см, кровоточить, рана від лівої сонної артерії 8см.» (т.2 а.с. 28);

- ухвалою слідчого судді Онуфріївського районного суду від 11 серпня 2020 року про надання дозволу на тимчасовий доступ до медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходиться у володіння КНП «Онуфріївська центральна районна лікарня» Онуфріївської районної ради. (т. 2 а.с. 31-32);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13 серпня 2020 року. (т.2 а.с. 33, 34);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 341 від 01 вересня 2020 року, згідно якого ОСОБА_10 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічними захворюваннями не страждає, не знаходився у тимчасово хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_10 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. (т. 2 а.с. 35-37);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28 серпня 2020 року. (т.2 а.с. 40, 41);

- висновком судово-медичної експертизи № 147 від 14 вересня 2020 року (додатковий до висновку № 92 від 24 червня 2020 року), складений за результатами слідчого експерименту. Згідно якого, пошкодження, виявлене у ОСОБА_7 могло виникнути за обставин, зазначених у слідчому експерименті 23 червня 2020 року, оскільки дія предмету, який має ріжучі властивості, була близькою до горизонтальної по відношенню до шиї потерпілого і вплив був близький до дотичного. (т.2 а.с. 42);

- протоколом огляду предметів від 09 вересня 2020 року, згідно якого оглянуто карту пам`яті марки Kingston об`ємом 16 GB із відеозаписом обшуку квартири АДРЕСА_3 від 21.06.2020. Тривалість відеозапису 24 хвилини 16 секунд. По закінченню перегляду відеозапису проведення слідчої дії огляду місця події відео файл «00001» формат файлу «МТS» об`ємом 2133366 КБ було скопійовано на DVD-R диск. (т.2 а.с. 43);

- постановою слідчого про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами та здачу їх на зберігання. (т.2 а.с. 44, 46);

- DVD-R диском із відеозаписом обшуку квартири АДРЕСА_3 від 21.06.2020. Із відеозапису вбачається проведення обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_3 . Під час обшуку слідчим в присутності двох понятих та власника квартири виявлено та вилучено три перочинних ножа, одну опасну бритву, які упаковано в одну коробку. (т.2 а.с. 45);

- висновком за результатами проведеного службового розслідування за фактом вчинення неправомірних дій стосовно гр.. ОСОБА_10 під час його затримання 21.06.2020 поліцейськими Онуфрівського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 17 серпня 2020 року. Згідно висновку, застосування поліцейськими ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 заходів фізичної сили та спеціальних засобів «кайданки» такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства України та такими, що застосовані в порядку, визначеному частиною 1 статті 44 та підпунктом «г» пункту 1 частини 3 статті 45 Закону України «Про національну поліцію». (т.2 а.с. 47-50);

- висновком судової біологічної експертизи № 758 від 18 листопада 2020 року, згідно якої встановлені генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт №1), які наведені в таблиці результатів дослідження. На наданих на дослідження двох перочинних ножах (об`єкти №№2, 3, 5), виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. На наданих на дослідження трьох перочинних ножах та одній опасній бритві (об`єкти №№ 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12) виявлені клітини з ядрами, слідів крові людини не виявлено. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження двох перочинних ножах (об`єкти №№ 2, 3, 5), та клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження трьох перочинних ножах та одній опасній бритві (об`єкти №№ 4, 6, 9, 10), які наведені в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження перочинному ножі (об`єкти №№ 7, 8) та опасній бритві (об`єкти №№ 11, 12), не встановлені. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження двох перочинних ножах (об`єкти №№ 2, 3, 5), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові потерпілого ОСОБА_7 та об`єктах №№ 2, 3, 5 складає 4, 591 х 10*37. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 2, 18 ундецильйонів осіб. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження перочинному ножі та опасній бритві (об`єкти №№ 9, 10), збігаються між собою, не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт № 1), та належить невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами,виявлених на наданих на дослідження двох перочинних ножах (об`єкти №№ 4, 6), збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки особи, ДНК - профіль якої встановлений в об`єктах №№ 9, 10 та іншої невстановленої особи чоловічої генетичної статі, та не містять генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт №1). (т.2 а.с. 66-72, 73-74, 75-87);

- висновком судової біологічної експертизи № 892 від 25 листопада 2020 року встановлені генетичні ознаки зразка крові підозрюваного ОСОБА_10 (об`єкт №1), які наведені в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження двох перочинних ножах (об`єкти №№ 2, 3, 5 у висновку експерта № 758 від 18.11.2020), збігаються між собою та генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 (об`єкт № 1 у висновку експерта № 758 від 18.11.2020) та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_10 (об`єкт № 1) Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження двох перочиних ножах (об`єкти №№ 4, 6 у висновку експерта № 758 від 18.11.2020), збігаються між собою, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові підозрюваного ОСОБА_10 (об`єкт №1) та невстановленої особи чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження перочиному ножі та опасній бритві (об`єкти №№ 9, 10 у висновку експерта № 758 від 18.11.2020), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_10 (т. а.с. 90-93, 94-96, 97-99);

Дослідженими судом апеляційної інстанції речовими доказами: три перочинних ножа та одна опасна бритва, вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_3 21 червня 2020 року. З оглянутих перочинних ножів обвинувачений ОСОБА_10 впізнав багатофункціональний ніж жовто-помаранчового кольору позначений літерою «В», як той, що належить йому та був в кишені шортів при ньому 20 червня 2020 року під час конфлікту зі ОСОБА_7 .

Також вина ОСОБА_10 підтверджується висновком судово-медичного експерта №57 від 28.02.2023 року, проведеної на підставі Ухвали Кропивницького апеляційного суду згідно якого: «Рана згідно медичної документації і огляду потерпілого 8х0,5см. Згідно медичної документації відстань рани від лівої сонної артерії на 0,8 см». Даним висновком усунуто технічну помилку допущену у висновку судово-медичного експерта №92 від 14.09.2020 року та зазначено правильно відстань від лівої сонної артерії саме 8 мм, а не 8 см.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що вищевказані докази зібрані по кримінальному провадженні є належними, допустимими та достовірними, взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим у судовому засіданні апеляційної інстанції та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, яка - є доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним по кримінальному провадженню доказам, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, висновки суду, що вина ОСОБА_10 у вчиненні даного злочину не знайшла свого підтвердження і його дії необхідно перекваліфікувати на умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто на ч.2 ст. 125 КК України, є такими, що не відповідають фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції, перекваліфікувавши дії ОСОБА_10 на ч.2 ст.125 КК України у вироку дійшов помилкового та передчасного висновку, що обвинуваченим ОСОБА_10 удар ножем в шию потерпілого ОСОБА_7 був нанесений з невизначеним умислом. А отже, за таких обставин обвинувачений повинен нести відповідальність за наслідки, які фактично настали, тобто за умисне спричинення потерпілому ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.

Вказаний висновок суду першої інстанції суперечить висунутому обвинуваченню та фактичним обставинам провадження.

Так як оцінюючи висловлену позицію обвинуваченого, колегія суддів враховує, що замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху.

Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення.

На цих позиціях ґрунтується практика Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Відповідно до частини першої статті 15 К та положень пунктів 4, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року №2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння( дії або бездіяльності) безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчинення діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

При оцінці дій обвинуваченого та кваліфікації його дій, з`ясуванні змісту і спрямованості його умислу апеляційний суд враховує характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість для потерпілого, поведінку до, під час і після скоєння злочину, обране знаряддя вчинення злочину - гострий предмет, який має ріжучі властивості (з ріжучо-колючою частиною відповідної довжини достатньої для заподіяння смерті людини), локалізацію нанесених поранень (життєво важливий орган - шия), механізм їх заподіяння, та враховує силу удару, яка на думку колегії суддів, була достатньою для заподіяння смерті людини. Враховує причини припинення злочинних дій, поведінку винного та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Також, апеляційний суд при цьому враховує, що про наявність умислу на вбивство потерпілого свідчать його дії обвинуваченого, який і спровокував конфліктну ситуацію, виражався нецензурною лайкою на адресу потерпілого, при цьому знаючи, що той працював в поліції.

ОСОБА_10 розвернув потерпілого та наніс удар із значною силою гострим предметом, який має ріжучі властивості в життєво важливий орган - шию, наслідки, що настали - різана, глибока рана, довжиною 8 см, глибиною близько 7 мм, нанесена в особливо небезпечну ділянку тіла, в області шиї зліва, на відстані 8 мм де знаходиться сонна артерія.

Наявність мотиву, раптово виниклі неприязні стосунки, поведінка обвинуваченого після скоєння злочину, який навіть не намагався надати будь - якої допомоги потерпілому чи викликали швидку допомогу.

При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений чітко усвідомлював небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажав їх настання, про що вказують його дії та поведінка після вчинення злочину.

При цьому колегія суддів також враховує, що згідно ч.2 ст.15 КК України замах на вбивство є закінченим, якщо суб`єкт повністю вчинив всі дії, які вважав необхідними і достатніми для позбавлення життя потерпілого, але його смерть не настала з причин, що не залежали від волі суб`єкта.

Так, обвинувачений усвідомлював, що він умисно завдає удару із значною силою в життєво важливий орган потерпілого - шию, гострим предметом, який має гостру ріжучу поверхню. На шиї проходять «сонні» артерії з обох боків шиї, саме там куди спрямував свій удар ОСОБА_10 .

Останньому було відмово, що ніж навіть з невеликим лезом, має колюче-ріжучі властивості і в результаті завдання ним удару по відкритій частині тіла людини - шиї, він спричинить проникаюче поранення, завдання удару в область «сонної артерії» та пошкодження її призведе до смерті потерпілого, оскільки останній при цьому за декілька хвилин стече кров`ю.

Таким чином він усвідомлював суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки. Він вчинив всі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, з причин, що потерпілий після удару вивернувся з під руки обвинуваченого, схватившись за шию в місці нанесення удару з якого йшла кров, та побіг з місця події. Водночас обвинувачений після нанесення удару навіть не намагався надати будь - якої допомоги потерпілому чи викликати швидку допомогу.

Крім того, як зазначено вище про прямий умисел на позбавлення життя потерпілого свідчить значна сила удару гострим предметом в життєво важливий орган - шию, який спричинив глибоку рану, глибиною 7 мм та довжиною 8 см та удар прийшовся всього за 8 мм від лівої сонної артерії.

А тому, апеляційний суд доходить висновку, що всі ці обставини у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_10 діяв з прямим умислом, направленим на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_15 .

Твердження обвинуваченого викладені в запереченні на апеляційну скаргу прокурора стосовно того, що поріз на шиї потерпілого не ніс ніякої небезпеки для його життя, є необґрунтованими, безпідставними та спростовуються дослідженими під апеляційного розгляду доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків, показаннями допитаного лікаря - хірурга КНП «Онуфріївська ЦРЛ» ОСОБА_19 , який показав, що рана була довжиною 8 см, досить глибока, глибиною приблизно 0,7 см. Найглибше було в середній її частині, по довжині. Небезпека поранення, спричиненого потерпілому була у тому, що воно знаходилося на відстані лише 8 мм від «сонної» артерії, пошкодження якої привело б до смерті потерпілого у короткий проміжок часу, за хвилини той стік би кров`ю, і ускладнило б надання йому допомоги.

Вказане також, узгоджується із висновками судово-медичних експертиз № 92 від 14.09.2020 року, та №57 від 28.02.2023 року виконаними судово-медичним експертом ОСОБА_17 , який у свою чергу підтвердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції надані показання лікаря - хірурга ОСОБА_19 .

При цьому в судовому засіданні, допитавши лікаря ОСОБА_13 , який проводив первинний огляд потерпілого та надавав йому медичну допомогу апеляційний суд встановив, що рана на шиї потерпілого була від лівої сонної артерії на 8 мм, та у висновку судово-медичної експертизи від 14.09.2020 року (Том 2 а. с. 28) допущена технічна помилка, вказано відстань до лівої сонної артерії помилково 8 см, замість правильного 8мм, що підтвердив у судовому засіданні апеляційної інстанції під час допиту судово-медичний експерт ОСОБА_17 та дана помилка була усунута висновком судово-медичного експерта №57 від 28.02.2023 року.

Крім того дані твердження спростовуються протоколом слідчого експерименту від 23.06.2002 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , який розповів та показав, обставини події, зокрема вказав, що « ОСОБА_10 , з яким він знайомий так як вони проживають в одному селищі, та він знає його так як він, ОСОБА_7 являється працівником поліції, а ОСОБА_10 неодноразово судимий і неодноразово порушував громадський порядок з невідомих причин почав ображати його нецензурною лайкою, вів себе агресивно був у стані алкогольного сп`яніння, та почав кликати його. Коли він підійшов на відстань близько 0.5 м та спитав, що той хоче ОСОБА_10 знову почав ображати його нецензурною лайкою. А потім раптово лівою рукою схопив його ОСОБА_7 , за шию ззаду, і якось почав розвертати, як зрозумів до себе спиною, проте він ОСОБА_7 почав опиратися йому. Але в цей момент ОСОБА_10 раптово тримаючи в правій руці якийсь гострий предмет, провів ним по його шиї з лівого боку за напрямком ззаду наперед та дещо зверху вниз. Після чого він відчув гострий біль на шиї, була сильна кровотеча…» (Том.2 а. с. 21-27) та спростовуються іншими вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, які взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Крім того, твердження обвинуваченого стосовно неналежності доказів, а саме трьох перочинних ножів та одної опасної бритви, вилучених під час обшуку квартири АДРЕСА_3 21 червня 2020 року, так як вони отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, не заслуговують на увагу, оскільки досліджені під час апеляційного розгляду вищевказані речові докази, які були вилучені при проведенні обшуку квартири АДРЕСА_3 21 червня 2020 року, який був проведений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, тобто були отримані у передбачений законом спосіб. Дані докази були належним чином, упаковані, опломбовані та закріплені печаткою. А отже речові докази по справі є належними та допустимими доказами.

Також твердження обвинуваченого стосовно нанесення тілесних ушкоджень йому потерпілим та стосовно перевищення повноважень працівниками поліції при його затриманні, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Так, в матеріалах справи відсутні будь - які докази стосовно нанесення саме потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_10 . При цьому слід зазначити, що з моменту виниклого конфлікту з потерпілим та до моменту його затримання пройшов значний проміжок часу та враховуючи перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння цілком ймовірно отримання тілесних ушкоджень, які виявлені у ОСОБА_10 , при інших обставинах, зокрема при затриманні його співробітниками поліції, що також узгоджується із висновком судово - медичної експертизи №93 від 24 червня 2020 року, яким виявлені тілесні пошкодження у ОСОБА_10 (т.2 а.с. 29-30).

Та узгоджується з висновком за результатами проведеного службового розслідування за фактом вчинення неправомірних дій стосовно ОСОБА_10 під час його затримання 21.06.2020 поліцейськими Онуфрівського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 17 серпня 2020 року, застосування поліцейськими ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 заходів фізичної сили та спеціальних засобів «кайданки» такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства України та такими, що застосовані в порядку, визначеному частиною 1 статті 44 та підпунктом «г» пункту 1 частини 3 статті 45 Закону України «Про національну поліцію». (т.2 а.с. 47-50).

Тому колегія суддів відноситься до вказаних тверджень обвинуваченого критично, та вважає їх способом ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи, не одружений, не працюючий, утриманців не має, в силу ст. 89 КК України є особою, яка не має судимостей, по місцю проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 341 від 01 вересня 2020 року, ОСОБА_10 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічними захворюваннями не страждає, не знаходився у тимчасово хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_10 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. (т. 2 а.с. 35-37).

Відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючої обставини покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Та враховує вимоги ч.3 ст.68 КК України, згідно якої, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, колегія суддів доходить переконливого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону, у розмірі 07 років позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

При цьому також колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, внаслідок якого могла настати смерть людини.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69, ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Цивільний позов та судові витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись 405, 407, 409, 411, 413, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання, призначеного за даним вироком період його попереднього ув`язнення з 21 червня 2020 року по 09 квітня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, який відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- карта пам`яті марки Kingston об`ємом 16 GB із відеозаписом обшуку квартири АДРЕСА_3 від 21.06.2020, яка знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області; DVD-R диск із відеозаписом обшуку квартири АДРЕСА_3 від 21.06.2020, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- три перочинних ножа та одна опасна бритва, вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_3 21 червня 2020 року, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області - знищити.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення а засудженим який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)