Дата документу 23.01.2023 Справа № 333/6003/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6003/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/583/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лопухівка, Руднянського району, Волгоградської області, РСФР, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, останній раніше засуджений, не має постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, зареєстрований та проживав до затримання у м. Мелітополі Запорізької області, який на теперішній час є тимчасово окупованим, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, клопотання прокурора залишити без розгляду та розглянути питання про застосування до нього запобіжного заходу з можливістю внесення застави.

В обґрунтування своєї скарги посилається на незаконне його затримання та на відсутність доказів його причетності до злочину.

Вказує, що потерпілий відмовився від обвинувачення, а тому він не буде впливати на нього.

Зазначає про відсутність доказів, які підтверджують наявність ризиків.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що він під вартою знаходиться вже 1 рік та 8 місяців, під час його затримання були порушені його права, протоколи його затримання сфальсифіковано, а тому всі подальші судові рішення про продовження строку запобіжного заходу відносно нього є незаконними. Вказав, що потерпілі не мають до нього претензій.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу без доповнень та просила її задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких умисних корисливих злочинів проти власності, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років із конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Крім того, ризик переховування від суду обумовлюється ще тим, що місце реєстрації та фактичного проживання обвинуваченого є місто Мелітополь Запорізької області, яке наразі є тимчасово окупованим, а отже у обвинуваченого є можливість переховуватися на такій території, яка на даний час є не підконтрольною державним органам влади.

На підтвердження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є те, що як випливає із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні наразі триває, свідки ще допитуються, у зв`язку із чим, обвинувачений ОСОБА_6 , будучі на волі, може здійснити на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, раніше неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі, вчинив дії за які обвинувачується у вчиненні нового умисного корисливого особливо тяжкого злочину через короткий час після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого з приводу відсутності доказів його причетності до злочину фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини у вчиненні злочину, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку і на даному етапі кримінального провадження ці питання апеляційним судом не розглядаються.

При цьому, слід зазначити, що під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З приводу вимог обвинуваченого щодо застосування до нього запобіжного заходу з визначенням застави, то вони також є неспроможними, з огляду на те, що не визначення розміру застави в даному кримінальному провадженні узгоджується з положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року, якою продовжено у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4