233 № 233/855/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючої - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 представника потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000021 від 25 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.191 ч.5, 27 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.1 КК України,

УСТАНОВИВ:

21 лютого 2023 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000021 від 25 квітня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст.191 ч.5, 27 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.1 КК України.

05.04.2023 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуюча - суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_1 заявила самовідвід від розгляду кримінального провадження з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України, який мотивувала таким:

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше працював у Костянтинівському міському суді Донецької області, до територіальної підсудності якого після реорганізації на підставі Указу Президента України «Про внесення змін до Мережі та кількісного складу суддів місцевих судів» від 15.03.2004 № 328/2004, яким Костянтинівський міський суд Донецької області та Костянтинівський районний суд Донецької області були ліквідовані, та був створений Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області, належить розгляд кримінального провадження №0000021 від 25 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Ця інформація є загальнодоступною, оскільки розміщена у відкритому доступі у мережі Інтернет, і за параметром пошуку « ОСОБА_8 біографія» можна знайти інформацію щодо його трудової діяльності, де зазначено, що у 2001 р. він працював судовим розпорядником Костянтинівського міського суду Донецької області.

Крім того, обвинувачений був обраний мером м. Костянтинівки, обіймаючи посаду Костянтинівського міського голови, здійснював повноваження захисника по справам, приймав участь в судових засіданнях Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та здійснював представництво у Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області в інтересах Костянтинівської ОДПІ.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Зазначена норма не встановлює будь-яких часових меж, тобто період, який сплинув після звільнення особи, яка працювала у суді, не впливає на її застосування.

Вважає, що кримінальне провадження №0000021 від 25 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 не може розглядатися даним судом відносно колишнього працівника Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, оскільки вище вказані обставини відомі досить широкому колу осіб у м. Костянтинівці, та розслідування даного кримінального провадження викликало суспільний резонанс, підвищену увагу мешканців територіальної громади.

Зазначені обставини у сукупності можуть викликати обґрунтований сумнів у неупередженості суду як в учасників процесу, так і у значної кількості сторонніх спостерігачів, особисто її, як головуючої по справі, та недовіру до суду.

Прокурор ОСОБА_5 при вирішенні заяви про самовідвід поклався на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_6 вважав самовідвід не обґрунтованим та не вмотивованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Захисник ОСОБА_7 вважав самовідвід обґрунтованим та вмотивованим, а тому таким, що підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника та зазначив, що для нього найголовнішим є здійснення об`єктивного розгляду даної справи, тому, для того, щоб остаточне рішення було прийнято громадськістю, в тому числі і мешканцями Костянтинівської міської територіальної громади, треба виключити будь-які сумніви у неупередженості суду. На його думку, якщо суддя заявляє про самовідвід, щоб уникнути сумнівів, такий самовідвід має бути задоволений.

Суд у складі колегії суддів, заслухавши самовідвід судді ОСОБА_1 , думку учасників процесу, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вимога законності у кримінальному провадженні України поширюється не лише на законність суду, який уповноважений здійснювати судовий розгляд у кримінальних справах, а включає в себе й законність складу суду в конкретному судовому провадженні.

Законність складу суду спрямована на забезпечення права на справедливий суд, проголошеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У практиці Європейського суду з прав людини недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень п.1 ст.6 Конвенції про необхідність розгляду справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Принцип безсторонності передбачає відсутність у судді особистої заінтересованості у справі та спроможності виконати роль безстороннього арбітра, який вирішує справу незалежно, підпорядковуючись виключно закону.

Наявність безсторонності суду відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначається за суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності («Фей проти Австрії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Надавши оцінку обставинам, зазначеним у заяві про самовідвід, колегія суддів більшістю голосів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України для відводу судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 від розгляду справи, з огляду на таке.

Суддя виконує свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Положеннями ст.80 КПК України передбачено, що самовідвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України №1 від 04.02.2016, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст.ст.75, 76 КПК України.

Наведені суддею ОСОБА_1 обставини жодним чином не можуть свідчити про її упередженість і, на думку більшості суддів, що входять до складу колегії, використані нею як незначний привід для того, щоб уникнути розгляду справи.

Так, по-перше, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у Костянтинівському міському суді Донецької області з 2001 р. по січень 2002 р.

Указом Президента України «Про внесення змін до Мережі та кількісного складу суддів місцевих судів» від 15.03.2004 № 328/2004 Костянтинівський міський суд Донецької області було ліквідовано.

Цим же Указом Президента України було утворено Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

За приписами діючого законодавства ліквідація юридичної особи це припинення існування юридичної особи.

У Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області ОСОБА_8 ніколи не працював.

Таким чином, посилання у заяві про самовідвід на положення пункту 3 частини 1 статті 34 КПК України (кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження), є неспроможним.

Тим більше, ОСОБА_1 призначено суддею Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Указом Президента України №278/2020 від 16.07.2020.

Тобто, ОСОБА_1 була призначена на посаду судді до іншого суду, в якому ОСОБА_8 ніколи не працював, і у значно пізніший період часу.

По-друге, здійснення ОСОБА_8 представництва юридичних та фізичних осіб у суді у період із 2002 року по 2009 рік, коли він здійснював повноваження начальника юридичного відділу у Костянтинівській державній податковій інспекції, у період з 2009 р. по грудень 2020 р., коли він займався приватною юридичною практикою, та у період з 07.12.2020 по 10.04.2022, коли він обіймав посаду мера м. Костянтинівки Донецької області, входило до його функціональних обов`язків.

Ця обставина жодним чином не свідчить про наявність службових стосунків між ним і суддею ОСОБА_1 і не пов`язана із здійсненням суддею функції правосуддя неупереджено та унеможливлення винесення судом об`єктивного рішення у справі.

Право на розгляд справи неупередженим судом є частиною конституційних гарантій судочинства, а також передбачається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу або самовідводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес у результаті розгляду справи, має конфлікт інтересів або іншим чином упереджений відносно будь-якої сторони.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

У рішенні від 9 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію, то при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

В ухвалі від 15.03.2023 у справі № 990/38/22 Велика Палата Верховного Суду визнала наведену суддею при заявленні самовідводу ту обставину, що впродовж тривалого часу (більше 15 років) вона працювала у судовій палаті з розгляду кримінальних справ апеляційного суду разом з позивачем, такою, що не дає підстав для висновку про упередженість, її зацікавленість у певному рішенні у цій справі чи про необ`єктивне ставлення до учасників справи.

Крім того, повідомлення щодо упередженості судді ОСОБА_1 при розгляді справи та щодо неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі жодним учасником судового розгляду не заявлялося, а отже посилання судді ОСОБА_1 на те, що наведені нею обставини у сукупності «можуть викликати обґрунтований сумнів як у учасників процесу, так і у значної кількості сторонніх спостерігачів у неупередженості суду, особисто її, як головуючої по справі, та недовіру до суду», є неспроможними.

З огляду на наведене вище, колегія суддів більшістю голосів вважає, що суддею ОСОБА_1 ані об`єктивних, ані суб`єктивних підстав для самовідводу не наведено і не доведено, тож підстави для задоволення її заяви про самовідвід від розгляду кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.81 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 25 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.191 ч.5, 27 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.1 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала остаточна і не підлягає оскарженню окремо від судового рішення. Заперечення до ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 13.04.2023 року.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3