Провадження № 1-кп/522/2442/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000985 від 08.09.2022 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Вірменії, уродженки м.Єреван, з вищою освітою, пенсіонерки, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше не судимою та завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні військовий стан; Указу Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб військовий стан в Україні продовжено; Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб військовий стан в Україні продовжено, а також відповідно до Указу Президента України від 17.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб військовий стан в Україні продовжено, вчинила умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

07.09.2022 в період часу з 17:30 години по 19:00 годину, більш точного часу встановити не вдалося можливим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилася біля квартири АДРЕСА_2 , де в неї виник умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло, з метою особистого незаконного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , впевнившись в тому, що її дії залишаться непоміченими для оточуючих, обрала об`єктом свого злочинного посягання майно, яке б могло, знаходитись у квартирі АДРЕСА_2 .

З метою таємного заволодіння майном, яке знаходилося в квартирі АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 шляхом відкриття вхідних дверей, які були у не зачиненому стані, зайшла до приміщення вищевказаної квартири, де швидко зорієнтувавшись, таємно викрала ноутбук марки «Lenovo», модель B50-30GN28402G5008WUA (59- 436113), в корпусі чорного кольору, вартістю 4165,83 гривні (без ПДВ), належний ОСОБА_6 , який знаходився на підвіконнику в кухні квартири АДРЕСА_2 .

Далі разом із викраденим майном ОСОБА_3 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном на власний розсуд.

У зв`язку з чим, потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдано матеріальний збиток на загальну суму 4165,83 гривні. Матеріальну шкоду відшкодовано шляхом повернення майна.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, повторно, 08.09.2022 о 15:56 годині, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилася у приміщені салону краси, належного ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де в неї виник умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, з метою особистого незаконного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи повторно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів ОСОБА_3 , впевнившись в тому, що її дії залишаться непоміченими для оточуючих, обрала об`єктом свого злочинного посягання майно, яке б могло, знаходитись у приміщені салону краси за адресою: АДРЕСА_4 .

З метою таємного заволодіння майном, швидко зорієнтувавшись, ОСОБА_3 , таємно викрала із-за стійки рецепшину вищевказаного салону, гаманець червоного кольору, належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який матеріальної цінності для потерпілої не становить, та в якому знаходилися банківські карти, технічний паспорт на автомобіль «Subaru», д.н.з. НОМЕР_1 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , та грошові кошти у сумі 2000 гривень і 130 доларів США (курс долара США, що був встановлений НБУ станом на 08.09.2022 - 36,5686 грн. за 1 долар США), що становить 4623,9 гривень, тобто грошові кошти в загальному розмірі 6623,90 гривень.

Далі разом із викраденим майном ОСОБА_3 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном на власний розсуд.

У зв`язку з чим, потерпілій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдано матеріальний збиток на загальну суму 6623,90 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася та підтвердила суду, що дійсно07.09.2022 року викрала ноутбук марки «Lenovo», належний ОСОБА_6 , який знаходився на підвіконнику в кухні квартири АДРЕСА_2 , та 08.09.2022 року у приміщені салону краси за адресою: АДРЕСА_4 таємно викрала із-за стійки рецепшину вищевказаного салону, гаманець червоного кольору, належний ОСОБА_7 , після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд. Просила суд призначити їй справедливе покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_5 винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, підтвердила, що матеріальний збиток їй повністю відшкодовано на стадії досудового слідства шляхом повернення майна, призначення обвинуваченій покарання залишила на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, підтвердила, що матеріальний збиток їй повністю відшкодовано, призначення обвинуваченій покарання залишила на розсуд суду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченої та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора та обвинуваченої, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме:таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану, та за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану, та її вина у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень повністю доведена.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої, добровільне відшкодування завданого збитку.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченої, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачена скоїла тяжкі злочини.

Таким чином, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що вона є громадянкою Республіки Вірменія, має вищу освіту, пенсіонерка, має постійне місце проживання в м. Одесі, незаміжня, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачена не значиться.

Також суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з двох епізодів та те, що обвинувачена ОСОБА_5 є раніше не судимою особою.

У вчинених злочинах обвинувачена ОСОБА_5 щиро покаялася, добровільно відшкодувала матеріальний збиток потерпілим, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч.1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчинених нею злочинів та дають суду підстави для призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на п`ять років, зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засуджену ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 15 грудня 2022 року.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Речовий доказ: ноутбук марки «Lenovo», модель В50-30GN28402G5008WUA (59-436113), чорного кольору, - вважати переданим власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речовий доказ: DVD-диск з відеофайлом в кількості 1 шт., - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його оголошення, а для особи, яка утримується під вартою - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії такого рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9