Справа № 932/1939/23
Провадження №1-кс/932/717/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приморськ, Запорізької обл., українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке розподілено в моє провадження.

Підставами для задоволення клопотання зазначено наступне. Так, у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській перебуває кримінальне провадження № 0000523 від 23.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 ч.2 ст.127 ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці у ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб виник спільний злочинний умисел, направлений на викрадення та подальше незаконне позбавлення волі людини, а саме ОСОБА_14 вчиненому за попередньою змовою групою осіб із заподіянням йому фізичних страждань.

23.02.2023 приблизно о 07 год. 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_4 ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення та подальше незаконне позбавлення волі людини, діючи за попередньою змовою, групою осіб, відповідно до раніше розподілених ролей прибули до квартири АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_14 .

Далі, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування чоловіками знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 наблизились до ОСОБА_14 , та ОСОБА_9 наніс йому два удари рукою в область правої частити обличчя, а ОСОБА_15 наніс йому два удари руками в область тулуба, таким чином подавили волю останнього до опору та після цього проти волі ОСОБА_14 застосовуючи фізичне насильство, відкрито викрали його, вивівши останнього з приміщення вказаної квартири та силою заштовхали до автомобілю марки «БМВ Х5» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому незаконно утримуючи проти волі доставили ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_5, де ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 . ОСОБА_13 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи здійснювали незаконну діяльність пов`язану з шахрайськими отриманням грошових коштів та усвідомлюючи, що за законом вони не мають права позбавляти волі іншу особу, всупереч вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, позбавивши ОСОБА_14 можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування почали утримувати останнього за вказаною вище адресою, де потерпілий ОСОБА_14 знаходитись не бажав, та не мав змоги вільно залишити.

Далі ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . ОСОБА_13 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи продовжуючи свої злочинні дії направлені на незаконне позбавлення волі людини, із заподіянням фізичних страждань, діючи за попередньою змовою групою осіб, проти волі ОСОБА_14 завели його до офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де в одній із кімнат ОСОБА_9 , з метою заподіяння сильного фізичного болю, фізичного чи морального страждання ОСОБА_14 , шляхом нанесення побоїв наніс йому один удар кулаком в область обличчя, від якого ОСОБА_14 впав на підлогу, та після чого ОСОБА_9 продовжив наносити хаотичні удари ногами в область тулуба та обличчя, ОСОБА_14 , та не зупиняючи взяв резинову палку чорного кольору та наніс нею близько 15 ударів в область тулуба ОСОБА_14 .

Після цього до ОСОБА_9 приєднались ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи, які нанесли ОСОБА_14 численні удари (точну кількість в ході досудового слідства встановити не представилося можливим) руками і ногами по голові і тулубу, та ОСОБА_12 відчувши безпорадність ОСОБА_14 , почав ходити по тілу останнього, чим спричинили йому сильний фізичний біль та моральне страждання.

Таким чином ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами порушили передбачені статтями 19 і 23 Конституції України гарантовані можливості потерпілого ОСОБА_14 реалізації ним таких конституційних прав і свобод як, свобода та особиста недоторканність, свобода пересування вільний вибір місця проживання за статтями 29, 32, 33 Конституції України незаконно викравши та позбавивши волі останнього із заподіянням йому фізичних страждань.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 146 КК України.

Крім того ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , де незаконно утримували проти волі останнього ОСОБА_14 , маючи умисел на катування ОСОБА_14 грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню Конституції України, залякуючи ОСОБА_14 піддали останнього катуванню, яке виразилось в умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв з метою покарати останнього за дії скоєнні ним, в тому числі, за те, що останній припинив свою робочу діяльність.

Так, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_14 один удар кулаком в область обличчя, від якого останній впав на підлогу, та після чого ОСОБА_9 продовжив наносити хаотичні удари ногами в область тулуба та обличчя, ОСОБА_14 , та не зупиняючи взяв резинову палку чорного кольору та наніс нею близько 15 ударів в область тулуба ОСОБА_14 .

Після цього до ОСОБА_9 приєднались ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи, які нанесли ОСОБА_14 численні удари (точну кількість в ході досудового слідства встановити не представилося можливим) руками і ногами по голові і тулубу, та ОСОБА_12 відчувши безпорадність ОСОБА_14 , почав ходити по тілу останнього, чим спричинили йому сильний фізичний біль та моральне страждання з метою покарати останнього за дії скоєнні ним, в тому числі, за те, що останній припинив свою робочу діяльність.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у катуванні, тобто умисному діянні, спрямованому на заподіянні особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою покарання особи за дії вчиненні нею, вчиненому за попередньою змовою групою осіб кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 127 КК України.

23.02.2023 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

23.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.127 КК України.

Як видно із клопотання, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. На даний час слідчий вбачає існування ризиків того, що ОСОБА_4 може своєю поведінкою здійснити дії, передбачені п. п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, слідство приходить до висновку про доцільність обрання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення останнім тяжкого кримінального правопорушення.

Посилаючись на такі обставини, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний не визнав підозру та пояснив, що він не причетний до скоєння даного злочину. Вказує, що потерпілого не знає і ніколи не бачив, тілесні ушкодження не наносив. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що підозра необґрунтована, оскільки зібраними доказами не підтверджується причетність ОСОБА_4 , окрім протоколу допиту потерпілого та його дівчини. При затриманні ОСОБА_4 було допущено ряд порушень, а підозра не ґрунтується на будь-яких об`єктивних доказах. Просить відмовити у задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт.

Вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали клопотання, приходжу до наступного.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000523 від 23.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 ч.2 ст.127 ч. 1 ст. 263 КК України.

Фабула кримінального правопорушення зводиться до того, що у ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб виник спільний злочинний умисел, направлений на викрадення та подальше незаконне позбавлення волі людини, а саме ОСОБА_14 вчиненому за попередньою змовою групою осіб із заподіянням йому фізичних страждань.

23.02.2023 приблизно о 07 год. 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_4 ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на викрадення та подальше незаконне позбавлення волі людини, діючи за попередньою змовою, групою осіб, відповідно до раніше розподілених ролей прибули до квартири АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_14 .

Після чого ОСОБА_14 силою вивели з квартири та посадили примусом до автомобіля BMW Х5, та перевезли до приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5, де в одній із кімнат почали тривалий час наносити йому тілесні ушкодження, а саме завдавати численних ударів по голові, тулубу. До побиття згодом приєднались інші особи, в тому числі ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_12 відчувши безпорадність ОСОБА_14 , почав ходити по тілу останнього, чим спричинили йому сильний фізичний біль та моральне страждання з метою покарати останнього за дії скоєнні ним, в тому числі, за те, що останній припинив свою робочу діяльність.

Вирішуючи питання про обґрунтованість підозри саме ОСОБА_4 слід виходити з того, що потерпілий у протоколі допиту прямо вказує на ОСОБА_4 , як особу, яка причетна до злочину та здійснювала заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпілий ОСОБА_14 впізнав особу ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_16 у протоколі допиту вказує, що бачив як раніше знайомі йому ОСОБА_17 , ОСОБА_18 силою утримували та вели до автомобіля ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_16 у протоколі пред`явлення осіб для впізнання від 23.02.2023 року впізнав особу ОСОБА_4 .

Підозра підтверджується й іншими доказами, а саме довідками з лікарні, протоколами допиту свідків, іншими доказами у сукупності.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

На переконання слідчого судді, матеріалами клопотання достеменно підтверджується причетність ОСОБА_4 до інкримінованих злочинів, а саме до викрадення людини, заподіяння тілесних ушкоджень, катування.

При цьому диспозиція статті 127 КК України передбачає будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчинене з метою примусити її чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати інформацію чи зізнання, або з метою покарати її чи іншу особу за дії, вчинені нею або іншою особою чи у вчиненні яких вона або інша особа підозрюється, або з метою залякування її або інших осіб.

В даному випадку ОСОБА_4 з метою примусити ОСОБА_14 й надалі працювати у «колл - центрі», та щоб у нього навіть думки не було залишити вказану роботу, завдав фізичного болю ОСОБА_14 та моральних страждань, приниження його гідності, таким чином подавивши волю останнього. Такі дії свідчать про наявність ознак катування, оскільки ОСОБА_14 було заподіяно численні удари, тобто він пережив нестерпний фізичний біль, приниження та моральні страждання. По ньому навіть ходили ногами і стрибали, коли він втратив свідомість і лежав на підлозі, і за цим спостерігали учасники побиття, тобто людину піддали нелюдському поводженню.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України є нетяжким, однак в даному випадку могли настати тяжкі наслідки, тому можлива перекваліфікація на ч. 3 ст. 146 КК України (до 10 років позбавлення волі).

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 127 КК України є тяжким, оскільки максимальне покарання, передбачене санкцією цієї статті - до 10 років позбавлення волі.

При цьому для кваліфікації дій як катування, не обов`язково піддавати особу спеціальним тілесним ушкодженням (топити, бити струмом, душити протигазом, здавлювати тіло, прив`язувати до батареї тощо). Достатньо лише здійснювати побиття чи завдання болю, однак з метою примушування потерпілого до зміни своєї поведінки, тобто наявна спеціальна мета - спонукання до вчинення дій, які суперечать волі особи.

Цей критерій знайшов підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ОСОБА_14 вирішив піти з колл - центру, тобто добровільно припинити такий вид протиправної діяльності, і працівники так званої «охорони» цієї організації вирішили побити ОСОБА_14 та заставити працювати далі, тобто примусово бути втягнутим у протиправну діяльність.

Такі дії є катуванням згідно Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання.

Вирішуючи питання про доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення даного злочину, невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці цього ризику слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний немає жодних соціальних зв`язків, не створив сім`ю, ніде офіційно не працює, не має утриманців тощо. Відтак, його нічого не утримує в місці проживання, тому останній може вдатись до переховування від слідства й суду. Відтак, цей ризик є доведеним прокурором.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджений, оскільки для потерпілого наразі існує загроза його життю і здоров`ю, бо він надав важливі і правдиві свідчення щодо обставин цього кримінального правопорушення. Тому з метою зміни своїх показань до потерпілого можуть бути застосовані погрози, вмовляння, підкуп. Потерпілого можуть також вбити, тому орган досудового розслідування надав йому охорону з метою забезпечення безпеки. Отже, цей ризик також доведений.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то з матеріалів справи слідує, що підозрюваний ніде не працює, немає офіційного джерела доходу. Отже, працюючи надалі для прикриття незаконної діяльності так званих «колл - центрів» може вчинити новий злочин, пов`язаний із насильством та катуванням.

При обранні виду запобіжного заходу слідчий суддя повинен виходити з того, що такий запобіжний захід має бути достатнім для запобігання всім доведеним ризикам, а також гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Слідчий суддя погоджується із думкою прокурора, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти реалізації вказаних ризиків.

Перевіряючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя не може знайти жодного аргументу на користь ОСОБА_4 , оскільки у нього відсутні будь-які соціальні зв`язки.

Так, останній не визнає підозру, не співпрацює зі слідством, офіційно не працює, не одружений, не має утриманців, вчинив тяжкий злочин, пов`язаний із завданням тілесних ушкоджень особі, нелюдським поводженням.

У відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Слідчим суддею не встановлено жодної обставини, передбаченої ст. 178 КПК України, яка б давала право перейти до застосування більш м`якого запобіжного заходу. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде запобігати усім доведеним ризикам та не забезпечить процесуальну поведінку ОСОБА_4 , тим більше, що слідством не встановлено місцезнаходження інших учасників, зокрема, ОСОБА_9 та інші переховуються від слідства, тобто ці особи включно з ОСОБА_4 можуть бути схильні до переховування.

На підставі вищезазначеного, доходжу висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується визначення розміру застави, то на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України вважаю доцільним не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні, оскільки злочин пов`язаний із насильством.

Таким чином, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали установити до 24.04.2023.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_20