Справа № 752/37/22 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3899/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борщів Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2009 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, від відбування якого, на підставі ст.75 КК України, звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2013 року за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, від відбування покарання якого звільнений 11 лютого 2016 року;
- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1020 грн. (не сплачений), -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Ухвалено строк покарання ОСОБА_7 , згідно вимог ст.58 КВК України, обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Керуючись вимогами ст.ст.71, 72 КК України, вирок від 15 січня 2020 року Дарницького районного суду м. Києва , яким ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1020 грн., та який не сплачений, - ухвалено виконувати самостійно.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 07 грудня 2021 року, приблизно о 13.55 год. перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ-Маркет» «Продукти 931», за адресою: м. Київ, просп. Науки, 9.
Переконавшись, що поряд немає працівників магазину, та скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, вирішив повторно, таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 взяв молочний шоколад «Мілка», в кількості 8 шт., вартість однієї 74,96 грн., а всього на загальну суму 599,68 грн., який заховав до власної сумки та направився до виходу.
За товар, який був захований в сумці, ОСОБА_7 не оплатив та пройшов повз касу, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони, які виявили товар, який він мав намір викрасти.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання. Постановити у справі новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Вирок від 15 січня 2020 року Дарницького районного суду м. Києва, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1020 грн. та який не сплачений виконувати окремо. У решті вирок суду залишити без змін.

Не оскаржуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 , в мотивуванні своїх вимог зазначає, що призначене судом покарання є занадто м`яким та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор зазначає, що обвинувачений раніше неодноразово судимий та вчиняв вже корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став. Він не зайнятий суспільно-корисною працею, його поведінка має явно виражений антисоціальний характер.

На думку прокурора, судом першої інстанції не надано належної оцінки особі засудженого, який вчиняв умисні корисливі злочини та не розкаявся. А покарання, призначене ОСОБА_7 не відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який вважав необґрунтованими вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, покарання не відбув, офіційно не працює, обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, щиро розкаявся, та активно сприяв у розкритті злочину.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України 1 (одного) року обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному, та призначене в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

При цьому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання належним чином та в повному обсязі було враховано дані про особу обвинуваченого. Дійсно, обвинувачений раніше неодноразово судимий, проте зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення (крадіжку шоколаду), повне визнання ним вини та повідомлення ним у суді всіх обставин скоєного ним, висловлення осуду своєї поведінки, на думку колегії підстави для призначення йому більш суворого виду покарання, ніж обмеження волі, відсутні.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги щодо призначення занадто м`якого покарання обвинуваченому не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :