Справа № 947/5806/23
Провадження № 1-кс/947/2676/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, розлучену, має дитину 17 років, раніше не судиму, офіційно не працює, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.4 ст.358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з погодженим із заступником начальника відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 ..

Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені внесеного до ЄРДР за № 0000422 від 02.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, окрім іншого належать будинки, споруди.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно зі ст.ст. 316, 317, 326 Цивільного кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до ст.ст. 2, 9, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 6, 7, 8, 9, 10 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

До повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить: забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ; здійснення інших повноважень, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.

Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника.

З оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим частини першої цієї статті, поданих для проведення реєстраційних дій, виготовляються електронні копії шляхом сканування, що долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав.

Одним з державних реєстраторів на території Одеської області був ОСОБА_9 , який у 2019 році здійснював державну реєстрацію в комунальному підприємстві «Агенція реєстраційних послуг».

Законодавством України, водночас, передбачений порядок відчуження, передачі майнових об`єктів, що належать до сфери управління Міноборони.

Зокрема, згідно з пп. 96, 97 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України» Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо відчуження майнових об`єктів, які відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міноборони, а також щодо передачі в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, які належать до сфери управління Міноборони, його структурних підрозділів;

- здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.

Відповідно до п. 5.3. наказу Міністерства оборони від 03.07.2013 № 448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» до складу фондів військових містечок входять, окрім іншого будівлі та споруди, що перебувають у державній власності і знаходяться на балансі військових частин та квартирно-експлуатаційних органів.

Згідно з обліковими даними КЕВ м. Одеса на території військового містечка № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (47А), загальною площею 14,4 га, розташовані об`єкти нерухомого військового майна (40 будівель і споруд, елементи благоустрою, технічні майданчики, інше майно загальною площею 15 155 м2), яке перебуває на балансі та на обліку КЕВ м. Одеса і передане в експлуатацію (користування) військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна від 08.11.2019, військове містечко № НОМЕР_1 з розташованими на останньому об`єктами нерухомого майна, а саме будівель за генпланом АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , 146. АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , 150. АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , 157, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 належить державі в особі Міністерства оборони України, як суб`єкту управління, який здійснює управління майном та знаходиться на балансі КЕВ м. Одеса.

Водночас, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 31.10.2019, при невстановлених обставинах, підшукала завідомо підроблене свідоцтво про право власності

від 17.11.2011 № НОМЕР_3 на нежитлові будівлі та споруди, за адресою:

АДРЕСА_2 , та завідомо підроблений Технічний паспорт на нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , загальною площею 13 350,70 м2, виготовлений на замовлення ОСОБА_4 , датований 10.08.2011,

в яких містились недостовірні відомості про право власності на нежитлові будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 13 350,70 м2 за ОСОБА_4

У ОСОБА_4 , яка достовірно знала про відсутність у її власності нежитлових будівель загальною площею 13 350,70 м2 за адресою: АДРЕСА_2 , напередодні 31.10.2019, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалось за можливе, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном нежитловими будівлями та спорудами військового містечка № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 (належать державі в особі Міністерства оборони України та перебувають на обліку КЕВ м. Одеса), шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах та використання завідомо підроблених документів, а саме вищезазначених підроблених Свідоцтва про право власності від 17.11.2011 № НОМЕР_3 на нежитлові будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_2 (далі Свідоцтво) та Технічного паспорту від 10.08.2011 на нежитлові будівлі та споруди по

АДРЕСА_2 (далі Технічний паспорт).

З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, 31.10.2019, звернулась до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_37 , з метою здійснення державної реєстрації нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 на своє ім`я.

Усвідомлюючи, що для державної реєстрації об`єктів нерухомості їй необхідно пред`явити державному реєстратору документи, які підтверджують право власності, ОСОБА_4 , діючи умисно, розуміючи протиправність та негативні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій протиправний умисел направлений на заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що Свідоцтво та Технічний паспорт є підробленими, надала державному реєстратору ОСОБА_9 вищевказані підроблені документи, що містять недостовірні дані про право власності на нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , чим вчинила шахрайство, ввела останнього в оману та використала завідомо підроблені документи.

В свою чергу, ОСОБА_9 , будучи введеним ОСОБА_4 в оману та будучи не обізнаним із її злочинним умислом спрямованим на заволодіння державним майном, на підставі зазначених підроблених документів наданих ОСОБА_4 , 31.10.2019 близько 13 год. 43 хв. вніс відповідні відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна загальною площею 13 350,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , про право приватної власності за ОСОБА_4 .

Таким чином, з моменту внесення державним реєстратором відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна загальною площею 13 350,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , про право власності за ОСОБА_4 , остання отримала права володіння, користування та розпоряджання вищевказаним незаконно набутим майном.

Своїми незаконними діями ОСОБА_4 спричинила державі, в особі Міністерства оборони України, майнову шкоду у виді вибуття з володіння держави нежитлових будівель військового містечка № НОМЕР_1 загальною площею 13 350,70 м2 на суму 8 994 993,0 грн.

28.02.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.4 ст.358 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечував, зважаючи на його необґрунтованість, у зв`язку з чим просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: документами вилученими в ході проведення тимчасових доступів до документів, протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших осіб; висновками експертів №22-401 від 29.06.2022, №07/23 від 27.02.2023 та іншими матеріалами провадження.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню за №0000422 від 02.09.2022 року відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.4 ст.358 КК України.

Враховуючи зазначене, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Зазначені ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_4 може:

-переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.4 ст.358 КК України, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна) дає підстави вважати, що остання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, саме по собі покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винною, може спонукати останню вдатися до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується відсутністю постійного місця проживання в місті Одесі; Зазначений ризик суттєво підвищений тим, що підозрювана не має офіційного місця роботи, легальних джерел доходів, а також міцних соціальних зв`язків, а також введенням воєнного стану на території України.

-вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні нежитлових будівель площею більше 13 350 кв.м., що відноситься до військового майна. При цьому, підозрювана наразі офіційно не працевлаштована, її доходи є сумнівними.

Інші ризики в судовому засіданні не доведені.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.4 ст.358 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, ОСОБА_4 може ухилитися від слідства та вчинити інше кримінальне правопорушення, згідно ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді обґрунтовується розмір застави.

Слідчий суддя приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави у більш великому розмірі ніж визначено для особи підозрюваної у скоєнні особливо тяжкого злочину, відповідно вимог ст.183 ч.3 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального злочину, що пов`язане із заволодінням майном військової частини вартістю 8 994 993 грн., а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя приходить до висновку, що лише застава в розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 5 368 000 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 квітня 2023 року включно.

Визначити розмір застави у сумі 5 368 000 (п`ять мільйонів триста шістдесят вісім тисяч) гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеської області, ОСОБА_4 , слід негайно звільнити з - під варти.

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрювану на строк до 27 квітня 2023 року включно наступні обов`язки:

- прибувати до за викликом до органу досудового розслідування, прокурора та суду в залежності від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися із міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками, підозрюваними, експертами у кримінальному провадженні, крім випадків участі у проведенні слідчих дій у даному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, неявки підозрюваного за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді без поважних причин, чи порушення підозрюваним обов`язків, застава звертається в дохід держави і вирішується питання про застосування застави в більшому розмірі, або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1