Справа №146/1312/22
Провадження по справі №1-кп/150/13/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у дистанційному режимі між Чернівецьким районним судом Вінницької області та ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» за участі обвинуваченого ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000153 вiд 14.09.2022 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, в силу положень статті 89 КК України раніше не судимого

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в обідній час 12.09.2022 (точний час слідством не встановлено) перебував спільно з ОСОБА_6 на пасовищі в полі на землі сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0403, що розташоване за межами с.Нетребівка Тульчинського району Вінницької області, здійснювали випас череди і спільно вживали спиртні напої.

У цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на грунті неприязних відносин, пов`язаних із вживанням алкогольних напоїв під час випасу череди, відбулась суперечка, яка переросла у бійку, внаслідок чого у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до останнього та наніс кулаком своєї правої руки один удар в область обличчя, внаслідок якого ОСОБА_6 впав на землю.

В той час, коли ОСОБА_6 лежав на землі, ОСОБА_4 , прожовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на нанесення тілесних ушкоджень, наніс не менше 4 ударів ногами в область грудної клітки, далі взяв в праву руку дерев`яну палицю та почав наносити нею ОСОБА_6 удари по різних частинах тіла, а саме в область голови, тулуба, спини та рук.

Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесну ушкодження, від яких останній помер, у вигляді закритої травми грудної клітки, множинних двобічних (місцями подвійних) переломів ребер, закритої черепно - мозкової травм, закритого перелому правої скроневої кістки, яка ускладнилася правобічним гематораксом (крові у грудній порожнині), набряком і дислокацією головного мозку.

Дані тілесні ушкодження перебувають у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_6 і відносяться до тяжкого ступеня, які безпосередньо призвели до смерті.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 12.09.2022 в обідній час перебував разом з ОСОБА_6 на пасовищі в полі, розташованому за межами с.Нетребівка Тульчинського району Вінницької області, де випасали череду і вживали алкогольні напої. Під час випасу череди між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбулась суперечка, яка переросла у бійку. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 і вдарив кулаком останнього по обличчю, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на землю. Коли ОСОБА_6 лежав на землі, ОСОБА_4 декілька разів вдарив останнього ногами в область грудної клітки, потім дерев`яною палицею бив ОСОБА_6 по різних частинах тіла, зокрема, по голові, тулубу, спині та руках. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Прокурор Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, подавши до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність, претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого не має. Просить суворо не карати ОСОБА_4 .

Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позицій немає, то суд відповідно до ст.349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинуваченого, обов`язковість якого встановлено частиною 4 статті 349 КПК України, а також дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягара для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.211.2007 р.).

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочин, вчинений ОСОБА_4 .

Застосовуючи відносно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і досягнення достатньої та справедливої сатисфакції потерпілої особи і суспільства в цілому.

Призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на певний строк спричинить йому певні моральні страждання, ганьбу і сором, що є невід`ємною частиною здійснення кари, залишить сліди в їх свідомості й сприятиме тому, щоб він усвідомив та спокутував свою вину перед потерпілою та суспільством.

Крім того, обираючи ОСОБА_4 зазначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд переконаний в тому, що шляхом активного примусового впливу на свідомість останнього, буде внесено корективи в його соціально психологічні властивості, нейтралізовано негативні, криміногенні настанови, що змусить їх додержуватися положень кримінального закону, виробить законослухняність та позбавить його можливості знову вчиняти злочини.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного: по місцю проживання характеризується позитивно; наявність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до положень ст. 67 КК України, згідно обвинувального акту не встановлено, а згідно ст.337 КПК України, суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і не має права вийти за вказані межі, якщо це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, наявність передбачених ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання та відсутність передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням особи винного ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що задля досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства та зарахування у відповідності до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 попереднього ув`язнення з часу затримання 15.09.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Пунктами 12, 13, 14 частини 1 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 28.12.2022 року продовжено дію застосованого обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, із строком дії ухвали суду по 25.02.2023 року включно.

При вирішенні, згідно із п.2 ч.4 ст.374 КПК України, питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд керується тим, що даним вироком суду визнається доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину та йому призначається покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд із врахуванням вищенаведеного вважає, що запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили змін не потребує.

Згідно ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий 15.09.2022 року, та на підставі ухвали слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 17.09.2022 року, тримається під вартою, тобто з моменту його затримання необхідно рахувати його строк попереднього ув`язнення, який на підставі ч.5 ст.72 КК України слід врахувати в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвали слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року (справа №146/962/22) накладено арешт на пару черевиків чорного кольору, кашкет білого кольору, флісову кофту коричневого кольору та джинсові штани синього кольору, які на праві власності належать покійному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а також на пару чобіт чорного кольору, кашкет білого кольру та частину палиці зі слідами бурого кольору, які на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, згідно ухвали слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року (справа №146/961/22) накладено арешт на куртку темно зеленого кольору та спортивні штани темного кольору з полосками білого кольору, які на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З врахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування ухвал слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року про накладення арешту на вище зазначені речі.

Питання про долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлено.

Керуючись ст., ст.373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_4 покарання термін попереднього ув`язнення з 15 вересня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_4 - залишити незмінним.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвал слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 року на: пару черевиків чорного кольору, кашкет білого кольору, флісову кофту коричневого кольору та джинсові штани синього кольору, які на праві власності належать покійному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; пару чобіт чорного кольору, кашкет білого кольору та частину палиці зі слідами бурого кольору, які на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; куртку темно зеленого кольору та спортивні штани темного кольору з полосками білого кольору, які на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- скасувати.

Речові докази:

- пару черевиків чорного кольору, кашкет білого кольору, флісову кофту коричневого кольору та джинсові штани синього кольору, які на праві власності належать покійному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області повернути потерпілій ОСОБА_7 ;

- пару чобіт чорного кольору, кашкет білого кольору, куртку темно зеленого кольору та спортивні штани темного кольору з полосками білого кольору, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- дві частини палиці, одна з яких зі слідами бурого кольору та пластикову пляшку ємкістю 0,5 л., які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

СУДДЯ: ОСОБА_8