Номер провадження: 11-кп/813/2030/22
Справа № 501/1662/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження № 0000128 від 18.05.2021 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 12.08.2022

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, працюючого в ТОВ «Фрегат» різноробочим, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Суд встановив, що ОСОБА_7 21.03.2021 року, приблизно о 18.00 год., біля аптеки за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сутички, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в задню поверхню верхньої третини лівого передпліччя, в результаті чого останньому спричинене тілесне ушкодження різана рана задньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя, яке згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доводи та вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, пом`якшити йому покарання, визначивши його у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що призначене ОСОБА_7 судом покарання у виді громадських робіт, занадто суворе. При призначенні покарання суд не врахував позитивні відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, у вчиненому щиро кається, інкриміноване йому кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків. Ініціатором конфлікту був саме потерпілий, який набагато сильніший. В судових дебатах зокрема і прокурор просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Суд безпідставно частково задовольнив цивільний позов потерпілого про відшкодування йому моральної шкоди на суму 5000 грн., оскільки як пояснив суду потерпілий, заявлена у позові моральна шкода полягала у його душевних стражданнях через пошкодження належного йому автомобіля пожежею, яка мала місце ще до інкримінованих обвинуваченому подій, тому ці страждання жодним чином не пов`язані із наслідками травм, заподіяних потерпілому обвинуваченим.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим по день, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про свою обов`язкову участь в апеляційному перегляді або про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Захисник ОСОБА_8 в адресованій апеляційному суді заяві просив здійснювати апеляційний розгляд у відсутність сторони захисту, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідно до ст. 52, ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України участь обвинуваченого та захисника в даному кримінальному провадженні на стадії апеляційного перегляду не є обов`язковою, тому апеляційний розгляд здійснено в їх відсутність.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши суддю - доповідача, позицію прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України при обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюється та апеляційним судом в силу положень ч. 2 ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_7 надто суворе покарання, захисник не навів переконливих мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим покаранням, яке на його думку, мало бути призначене.

Зокрема суд першої інстанції, при призначенні покарання урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на обліках у нарколога та психіатра, вину фактично не визнав, в якості обставини, що пом`якшує покарання визнав неправомірну поведінку потерпілого, що передувала вчиненню кримінального проступку, обставин, які б обтяжували покарання не встановив.

Тобто суд першої інстанції врахував всі обставини, на які йдеться посилання в апеляційній скарзі.

При цьому, апеляційний суд констатує, що суд призначив обвинуваченому покарання у виді громадських робіт у мінімальному розмірі.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК передбачає більш суворі види покарання виправні роботи, арешт та обмеження волі. Наведений факт свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги щодо надмірної суворості призначеного покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_7 покарання та визначення його у виді штрафу в мінімальному розмірі, зважаючи на конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема вчинення кримінального проступку за допомогою ножа, що значно підвищує його суспільну небезпеку, а також посткримінальну поведінку обвинуваченого, який не надав критичної оцінки своїм діям та навіть не намагався відшкодувати потерпілому хоча б матеріальну шкоду, пов`язану із лікуванням.

Тому з огляду на характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відомості про особу винного, апеляційний суд вважає, що судом враховано всі обставини, передбачені у ст. 65 КК України. Призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому вважати призначене покарання надто суворим, апеляційний суд підстав не вбачає.

Доводи захисника про безпідставне задоволення судом цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, колегія суддів визнає неприйнятними.

Заявляючи цивільний позов про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди на суму 34000 грн., потерпілий послався на те, що в момент спричинення тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, був вимушений проходити амбулаторне та стаціонарне лікування, потребував зовнішньої допомоги дружини, дитини, був позбавлений можливості працювати, утримувати родину, почувався дискомфортно, був змушений пристосовуватись до негативних умов існування, дотепер має проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичного болю (а.п. 9-11).

Отже доводи апеляційної скарги про моральні страждання потерпілого виключно через пошкоджений автомобіль не відповідають викладеним у цивільному позові обставинам.

Будучи допитаним в суді потерпілий підтримав цивільний позов з наведених в ній підстав, що підтверджено звукозаписом судового засідання від 12.05.202 року та поданою після судового засідання заявою потерпілого (а.п. 76).

Той факт, що потерпілий додатково розповідав про обставини пошкодження автомобіля, які не мають значення для даного кримінального провадження, не спростовує висновків суду про заподіяння останньому моральних страждань внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема суд обґрунтовано встановив, що потерпілому внаслідок кримінального правопорушення завдане тілесне ушкодження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Завдане потерпілому ножове поранення не могло не спричинити фізичний біль, крім того спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд врахував характер правопорушення, який характеризується прямим умислом, глибину душевних страждань потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначив потерпілому відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., що буде достатньою компенсацією за вчинене обвинуваченим.
З вказаним висновком погоджується і колегія суддів.
Істотних порушень КПК, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 12.08.2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4