провадження № 1-кп/570/357/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

під час проведення відкритого підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні №0000025по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_12 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадження Рівненського районного суду Рівненської області з 31 жовтня 2022 року знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_22 за ч.1 ст.255-2, ч.5 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2022 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2022 року кримінальне провадження №0000025 в частині обвинувачення ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-2, ч.5 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні вважав можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши на наявності передбачених законом підстав для судового розгляду. Зазначив, шо обвинувальний акт відповідає вимогам КПК.

Обвинувачені (кожен окремо) та їх захисники висловили думки про неможливість призначення судового розгляду даного кримінального провадження внаслідок невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України та неможливості внаслідок цього визначити межі судового розгляду, що відповідно порушує право на захист.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України .

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 КПК України .

Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Інших вимог до обвинувального акту закон не містить.

Аналізуючи обвинувальний акт на відповідність його змісту вимогам ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку про наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору та вирішуючи це питання, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 291, 314 КПК України єдиними процесуальними документами, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.

При цьому, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню судового розгляду і не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним». Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

За положеннями ст. 291 КПК України у обвинувальному акті зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Тобто законодавець вимагає у нормі закону зазначення такої правової кваліфікації діяння, яке встановлено та передбачено діючим Кримінальним кодексом України.

У даному обвинувальному акті слідчим за погодженням з прокурором викладено певний текст, який не є обвинуваченням, а є тестом підозри, а правова кваліфікація діянь не відповідає діючому КК України.

Ознайомившись з текстом документу, який названий прокурором «обвинувальним актом», суд констатує наступне:

1. Формулювання обвинувачення у обвинувальному акті (здійснене шляхом передрукування текстів підозр) щодо десяти осіб викладено окремо лише щодо ОСОБА_22 та ОСОБА_13 . Решті осіб окремо обвинувачення взагалі не сформульовано, а повністю скопійовано обвинувачення, викладене щодо ОСОБА_22 . Оскільки дії ОСОБА_22 кваліфікуються як створення злочинної організації та керівництво нею, а дії решти обвинувачених як участь у такій організації, перекопіювання обвинувачення, яке має місце у обвинувальному акті, свідчить про відсутність окремо викладеного щодо інших учасників обвинувачення та не містить взагалі викладення окремо дій кожного з учасників злочинної організації ЩОДО УЧАСТІ у цій організації. Кожному вміняється у провину лише те, що ОСОБА_22 створив злочинну організацію і керував нею. Отже, відсутність у обвинувальному акті викладення обвинувачень щодо восьми з десяти осіб є порушенням вимог ст. 291 КПК України (відсутній предмет розгляду ст. 91 КПК України) і тягне за собою повернення обвинувального акта прокурору.

2. Замість викладення обвинувачення кожному з обвинувачених слідчим за погодженням з прокурором викладені тексти підозр. Так кожному з обвинувачених у обвинувальному акті зазначено, що такий-то обвинувачений «… підозрюється у….» - аркуші обвинувального акту: 20, 35, 51, 67, 80, 95, 102, 110, 125. Отже, оскільки у обвинувальному акті викладено текст підозри, а не обвинувачення, жоден з десяти підозрюваних, щодо яких складено документ під загальною назвою «обвинувальний акт», не набуває статусу «обвинуваченого» і залишається у статусі «підозрюваного». Відсутність взагалі текстів формулювань саме обвинувачень, а не підозр, тягне за собою неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

3. Правова кваліфікація дій дев`яти обвинувачених за ч. 3 ст. 307 КК України не містить посилання на кваліфікуючі обставини, які відповідно передбачені у діючому Кримінальному кодексі України. Так, згадана частина 3 ст. 307 КК України містить посилання на такі кваліфікуючі обставини: вчинення діяння ОРГАНІЗОВАНОЮ ГРУПОЮ, предметом були наркотичні засоби або психотропні речовини В ОСОБЛИВО ВЕЛИКИХ РОЗМІРАХ, вчинені із залученням МАЛОЛІТНЬОГО або щодо малолітнього. Жодної із вказаних обставин за ч. 3 згаданої статті зазначення правової кваліфікації не містить. Зазначення терміну ЗЛОЧИННА ОРГАНІЗАЦІЯ зроблено з посиланням на ч. 4 ст. 28 КК України, і не тягне за собою автоматично застосування кваліфікуючої ознаки ОРГАНІЗОВАНА ГРУПА. Однак правова кваліфікація, викладена слідчим за погодженням з прокурором, не містить посилання на наявність кваліфікуючої обставини - ОРГАНІЗОВАНА ГРУПА, що тоді має кваліфікацію за ч. 4 ст. 28 та відповідно ч. 2 ст. 307 КК України. Отже, за наявності такої істотної суперечності між викладеною у обвинувальному акті правовою кваліфікацією та діючою конструкцією диспозиції ч. 3 ст. 307 КК України обвинувальний акт підлягає поверненню.

4. Викладення правової кваліфікації за ч. 1 ст. 255-2 КК України у обвинувальному акті усім дев`яти з десяти обвинувачених містить невідповідність діючій диспозиції вказаної статті. Слідчим за погодженням з прокурором кваліфіковано діяння обвинувачених як участь у злочинному зібранні (сходці) представників «ЗЛОЧИННОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ» (іменник використано в однині), хоча диспозиція статті передбачає кваліфікацію як такого зібранні (сходки) участь представників ЗЛОЧИННИХ ОРГАНІЗАЦІЙ АБО ОРГАНІЗОВАНИХ ГРУП (іменники законодавцем викладені у нормі закону виключно у множині). Тобто, законодавець «сходкою» називає не зібрання учасників одної злочинної організації, а саме зібрання представників різних злочинних організації (про що у обвинувальному акті взагалі не йдеться). Така невідповідність викладення правової кваліфікації не може бути усунута в порядку ст. 337 та 338 КК України, оскільки законодавцем передбачена заміна правової кваліфікації, передбаченої законом, на іншу правову кваліфікацію, передбачену законом. А отже направлення до суду обвинувального акту з зазначенням неіснуючої у КК України правової кваліфікації не може бути усунуто шляхом зміни у судовому засіданні. Для такого випадку законодавцем передбачено саме механізм повернення обвинувального акту прокурору.

5. Підлягає усуненню також істотна суперечність у обвинуваченні, викладеному ОСОБА_8 . Останній «підозрюється» в участі у злочинній організації, однак його дії, як зазначено, кваліфіковані за ч. 1 с. 255-1 КК України (абз. 5 аркуш обвинувального висновку 80) тобто кваліфіковано дії за іншою статтею КК України.

6. У тексті викладеної підозри (під назвою «обвинувальний акт») ОСОБА_12 міститься істотна суперечність у зазначенні місця вчинення діяння, інкримінованого останньому. Так, у особистих даних місцем проживання останнього зазначена АДРЕСА_1 (аркуш обв. акту 124), а у описі самого діяння (формулюванні обвинувачення, викладеного як «підозра») зазначено вчинення діяння «за місцем проживання АДРЕСА_2 » (аркуш обв. акту 131). Така суперечність викладення м`ясця вчинення діяння підлягає усуненню разом з усуненням викладених вище недоліків обвинувального акту.

7. У формулюванні обвинувачення, викладеного у формі підозри ОСОБА_13 його діяння кваліфіковане як повторне, однак відсутні зазначення даних про судимість або інші дані, за якими дане діяння кваліфіковане як повторне. Це є прямим порушенням ст. 291 КПК України, оскільки зазначення такої обставини у кваліфікації без зазначення кваліфікуючої обставини у формулюванні обвинувачення є істотною суперечністю (відсутній предмет розгляду ст. 91 КПК України) та не дозволяє призначити справу до судового розгляду без усунення такої суперечності.

Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту а пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту а пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції п. 52).

Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Посилання прокурора на можливість подальшої зміни обвинувачення є недоречним, оскільки змінити допускається лише таке обвинувачення, яке було належно сформульовано вперше і саме на тій стадії, коли це встановлено кримінально-процесуальним законом тобто на стадії досудового слідства. А усунення невідповідності обвинувального акту можливе лише єдиним способом, який встановлений у ст. 214 КПК України шляхом повернення обвинувального акту прокурору.

І навпаки - призначення обвинувального акту, який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, до судового розгляду, порушує право особи на захист, тягне за собою сумнів у безсторонності судді.

У підготовчому провадженні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого, наявність складу злочину, правильність кваліфікації його дій, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду справи по суті. Завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. На стадії підготовчого провадження виконується функція контролю за досудовим розслідуванням, відповідність вимогам КПК України обвинувального акта та організаційна (підготовча) функція до наступної стадії судового провадження - судового розгляду з метою створення належних умов для успішного виконання завдань кримінального судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Однак законодавець свідомо розділяє обвинувальний акт на ту частину, де зазначаються фактичні обставини, і на ту, де має бути чітко викладене формулювання кримінально карного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого одною із диспозицій статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Таким чином, закон уповноважує прокурора (процесуального керівника) на викладення в обвинувальному акті обставин справи так, як вони ним встановлені на досудовому слідстві (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України) і, окремо, викладення формулювання обвинувачення.

При цьому, суд звертає увагу, що наявність в обвинувальному акті неконкретного формулювання обвинувачення та правової кваліфікації може стати перешкодою у виконанні вимог статті 348 КПК України, а саме в роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення та є очевидним недоліком тексту обвинувального акта, враховуючи, що зміна обвинувачення в суді є лише правом прокурора, а не його обов`язком.

На підставі наведеного, суд вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України, не відповідає положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Таким чином, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України, підлягає поверненню прокурору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

п о с та н о в и в:

Обвинувальний акт із додатками в кримінальному провадженні №0000025по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_10 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_12 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України, (яке в частині обвинувачення ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-2, ч.5 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого) повернути прокурорувідділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

Таргоній ОСОБА_23