СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/1212/23

ун. № 759/3597/23

28 лютого 2023 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 , адвоката - ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000428 внесеного до ЄРДР 11.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , подане у кримінальному провадженні №0000428 внесеного до ЄРДР 11.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000428 внесеного до ЄРДР 11.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що восени 2022 року, (точний час не встановлено, але не пізніше 12.10.2022), ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на вербування та переміщення людини, з метою її сексуальної експлуатації з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, використовуючи створений нею обліковий запис у призначеному для обміну повідомленнями в мережі «Інтернет» мобільного додатку «Telegram», що закріплений за ім`ям користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 », розмістила в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у вказаному додатку оголошення про роботу в агентстві « ІНФОРМАЦІЯ_3 », представившись особою на ім`я « ОСОБА_10 ».

У подальшому потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надіслала повідомлення користувачу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з нік-неймом « ОСОБА_10 » із запитанням з приводу роботи у вищевказаному агентстві.

Після чого, в ході листування та інтернет дзвінків у мобільному додатку «Telegram» з потерпілою, ОСОБА_6 переконалась, що остання перебуває в скрутному матеріальному становищі та продовжуючи використання створеного нею облікового запису в призначеному для обміну повідомленнями в мережі «Інтернет» в мобільному додатку «Telegram», що закріплений за ім`ям користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 » « ОСОБА_10 », додатково надіслала потерпілій, яка у цей час перебувала у с. Крюківщина Бучанського району Київської області роз`яснення з приводу роботи в Республіці Литва.

В цей час потерпіла ОСОБА_11 , яка перебувала в уразливому стані, який виник внаслідок збігу складних життєвих обставин, а саме: значного погіршення матеріального становища через відсутність постійного джерела доходів, ознайомилася зі змістом згаданого вище оголошення та не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_6 .

При цьому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вербування людини, з метою її сексуальної експлуатації, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, використовуючи створений обліковий запис в призначеному для обміну повідомленнями в мережі «Інтернет» в мобільному додатку «Telegram», що закріплений за ім`ям користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 » « ОСОБА_10 », здійснюючи на ОСОБА_11 психологічний вплив у формі переконання схилила останню, котра перебувала в уразливому стані - емоційної та психологічної напруги, яка виникла внаслідок збігу складних життєвих обставин, а саме: значного погіршення матеріального становища у зв`язку з втратою постійного джерела доходів, місця проживання, надавати сексуальні послуги на визначених нею умовах за грошову винагороду.

Згідно з висунутими ОСОБА_6 умовами, потерпіла ОСОБА_11 повинна була прибути до м. Вільнюс Республіки Литва, де надавати послуги сексуального характеру за грошову винагороду від клієнтів, віддаючи половину отриманої винагороди менеджеру.

З метою забезпечення переміщення ОСОБА_11 до вказаного місця, ОСОБА_6 в ході листування та інтернет дзвінків у мобільному додатку «Telegram» надала інструкції ОСОБА_11 щодо її подальшого переміщення до Республіки Литва.

В подальшому, 27.02.2023 в період часу з 02 год. 30 хв. по 02 год. 45 хв. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_6 на рейсовому автобусі сполученням «Вінниця - Варшава» з метою подальшого продовження руху до м. Вільнюс Республіки Литва перетнули державний кордон України на пункті пропуску «Ягодин» Волинської області, де ОСОБА_6 була затримана працівниками поліції.

ОСОБА_6 , достовірно розуміючи, що ОСОБА_11 погодилася на вказані умови, перебуваючи в уразливому стані, використовуючи такий стан потерпілої, вчинила її вербування та переміщення з метою подальшої експлуатації.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження:

протоколи допитів потерпілих;

протоколи оглядів;

протоколи негласної слідчої дії;

іншими доказами у їх сукупності.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

ОСОБА_6 , може ухилятися від органу досудового розслідування та суду оскільки злочин, який інкримінують ОСОБА_6 , є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 12-ти років, з конфіскацією майна, та будучи обізнаною про покарання, що їй загрожує за інкримінований їй злочин для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування.

Крім того, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 зможе, як сам, так і на її вимогу, використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь, погроз чи підкупу впливати, або вимагати впливу на свідків та очевидців вчиненого злочину, відомості про які вона може отримати, як з копій матеріалів кримінального провадження так із інших джерел.

Враховуючи викладені ризики, застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за її поведінкою, забезпечити виконання покладених на неї судом обов`язків, та не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрювана та її захисники - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечували проти поданого клопотання, надавши пояснення, що підозрювана не переховується від слідства та буде сприяти у роботі зі слідством. Просили застосувати запобіжний захист не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки у підозрюваної незадовільний стан здоров`я, пов`язаний з необхідністю систематичного огляду у лікаря, надавши підтверджуючі документи.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження:

протоколи допитів потерпілих;

протоколи оглядів;

протоколи негласної слідчої дії;

іншими доказами у їх сукупності.

Судом встановлено, що 27.02.2023 року ОСОБА_6 було затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та письмово повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою .

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_6 .

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваній у випадку визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя враховує, що підозрювана має постійне місце проживання, має намір співпрацювати з органом досудового розслідування та стати на шлях виправлення, потребує періодичного лікування.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваною і її захисниками свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрювану, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою, існуючі ризики, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення, у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 179, 181, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , яке погоджено з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0000428 внесеного до ЄРДР 11.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України - відмовити.

Застосувати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем її реєстрації (проживання) за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- Прибувати до слідчого СУ ГУНП в Київській області, прокурора та суду за першою вимогою;

- Заборонити підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покласти на органи Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом та покладених обов`язків діє протягом двох місяців до 28.04.2023 року включно, але не більше строку досудового розслідування.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1