Провадження №: 1-кп/752/769/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0001168, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.05.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Лисичанськ Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, освіта середня спеціальна, працевлаштованого неофіційно, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та/або недієздатних/непрацездатних осіб, раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2021 приблизно о 17:10 ОСОБА_7 , реалізовуючи наявний у нього кримінально-протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та корисливий мотив, спрямований на особисте збагачення, зайшов до приміщення магазину з продажу спортивного одягу та взуття "Sport", що знаходився за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, 31, одягнув на себе чоловічий спортивний костюм вартістю 1 450,00 грн, кросівки з написом "Adidas" вартістю 1 850,00 грн, кепку вартістю 350,00 грн, справляючи враження примірки, після чого скориставшись тим, що касир зазначеної торговельної точки знаходиться за касовою стійкою, помістив до поліетиленового пакету, який тримав при собі власний одяг, який з себе зняв та ще один чоловічий спортивний костюм вартістю 1 450,00 грн, що пропонувався до продажу в цьому магазині. Тримаючи описані речі в руках, ОСОБА_7 вибіг з приміщення вказаного магазину, але не довів своє діяння до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником вищевказаного магазину та не мав реальної можливості розпорядитись викраденим майном.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України - закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), який не був доведений до кінця з причин, що не залежали від волі особи.

З огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини та кваліфікацію кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті від 02.06.2021 і повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту в суді ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав покази у яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у установчій частині вироку, зокрема у частині способу, дати, часу і місця вчинення злочину. Зокрема обвинувачений повідомив, що 13.05.2021 орієнтовно щ 17-й годині зайшов до торговельної точки - магазину "Sport", що по просп. Академіка Глушкова у м. Києві, де одягнув себе спортивний костюм, кепку та кросівки, ще один костюм узяв з собою. Цілеспрямовано вийшов з цими речами у присутності охоронця з магазину, хоча той обурювався та побіг за ним, затримав, де давши змоги зникнути з місця злочину. Вартість одягу, який намагався викрасти, що вказана в обвинувальному акті, не оспорює. Пояснити собі свій вчинок і досі не може, стидається вчиненого, оцінює свою поведінку негативно.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумніву суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки у ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Під час судових дебатів сторони оголосили свої міркування щодо міри необхідного покарання, зокрема, прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, тривалістю 160 годин, вказавши на наявність пом`якшуючої обставини - щирого каяття обвинуваченого, беззаперечне визнання провини та обставин, викладених в обвинувальному акті, а також обставини того, що ОСОБА_7 за місцем проходження військової служби характеризується добре, за місцем мешкання - посередньо, офіційно непрацевлаштований, раніше не судимий, є осудним. Питання речових доказів просила визначити в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинувачений у ході судових дебатів і останнього слова зазначив, що провину у скоєному визнав у повному обсязі та щиро кається, шкодує про вчинене, просить застосувати до нього покарання, яке б передбачало можливість звільнення від його реального відбування з установлення іспитового строку, посилався на те, що має працювати (працює без офіційного працевлаштування на станції шиномонтажу поблизу Радіоринку), тоді як відпрацювання громадських робіт може не узгоджуватися з робочим графіком.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує обставин, які пом`якшують покарання за п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття ОСОБА_7 , яке полягає у відвертому особистому осуді своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного. Також приймається до уваги кваліфікація кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, відсутність майнової шкоди для потерпілого, особа обвинуваченого, який є працездатним чоловіком молодого віку, що має заробітки, соціальні зв`язки (проживає з тіткою у м. Києві після виїзду з Луганської області), на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є осудним, має задовільний стан здоров`я, постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо та має гарну характеристику за місцем колишнього несення військової служби.

Обставин, що обтяжують покарання за ст. 67 КК України не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій того кримінального закону, за яким він визнається винуватим, а саме у виді громадських робіт на строк 160 годин. На переконання суду застосування в якості покарання позбавлення волі не відповідатиме критерію пропорційності з огляду на вчинений злочин, тоді як застосування положень ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням та установленням іспитового строку) не забезпечить досягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не нестиме превентивної функції, не становитиме собою реального покарання в розумінні самого засудженого.

Обмежень, про які йдеться у ст. 56 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині обраного виду покарання судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КК України громадські роботи мають полягати у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких підлягає визначенню органами місцевого самоврядування.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Майнова шкода потерпілому не завдана.

Розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілого, який завчасно і належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що майнових претензій до обвинуваченого не має.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

Документально підтверджених процесуальних витрати, які б слід було покласти на обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні судом не установлено.

Керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Речові докази, а саме: лазерний диск "DVD-R" 4.7 GB, що визнаний речовим доказом за постановою слідчого ОСОБА_8 за постановою від 13.05.2021, залишити зберігати в матеріалах кримінальної справи № 752/13704/21.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1