Справа № 739/309/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2907/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 1 ст. 255-3 КК України та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , який відбуває покарання за попереднім вироком в ДУ «Диканьківська ВП (№12)» у зв`язку з тим, що останній може бути звільнений з місць позбавлення волі 26.03.2023 року та є достатні підстави вважати, що у разі звільнення останнього з місць позбавлення волі він буде переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Також посилається на тяжкість можливого покарання та існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 год. 15 хв. 19 травня 2023 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав про наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості, відсутність міцних соціальних зв`язків та визначеного місця проживання в Україні, відсутність легальних джерел доходу, ту обставину, що він раніше судимий та на даний час перебуває в ДУ Диканьківська виправна колонія (№12)».

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник обвинуваченого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором не доведена, а також зазначає про те, що ОСОБА_7 ніколи незаконно не впливав на свідків, експертів, ніколи не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, підстав стверджувати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не підтверджується жодними доказами. Також вказує, що не можна застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду лише на тяжкість інкримінованих злочинів.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений, прокурор повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому неявка зазначених осіб, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали, що надійшли до суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, фактично дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки існують обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника на відсутність заявлених прокурором ризиків, є необґрунтованими, так як свідченням реального існування вказаних ризиків є ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень під час відбування покарання за попереднім вироком в державній установі виконання покарань, та дані про особу обвинуваченого, який не є громадянином України, не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не має місця проживання на території України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року про обрання ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: