Справа №639/592/23
Провадження №1-кп/639/262/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 лютого 2023 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крест`янівка Первомайського району АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, військове звання солдат, учасник бойових дій, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією у військовому званні «солдат», проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону, 26 березня 2022 року, в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про військову службу», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив місце служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась на території Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ» на території Новобаварського району м. Харкова за юридичною адресою: АДРЕСА_2 , та до 15.12.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби без поважних причин.
03.02.2023 року між прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі його захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно укладеної угоди, ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.
Вислухавши думку учасників підготовчого провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступних обставин.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час проведення підготовчого судового засідання. Обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що підтверджено прокурором, обвинуваченим та захисником під час підготовчого судового засідання.
Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч.7 ст.474 КПК України.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також участь обвинуваченого в антитерористичній операції.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога не перебуває, неодружений, на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією, має місце постійного проживання та реєстрації, не судимий, є учасником бойових дій, нагороджений медалями «Захисник Вітчизни», «Учасник АТО».
Відповідно до висновку судово-псіхіатричної експертизи № 48 від 23.01.2023 р., ОСОБА_5 як в період часу, якому відповідає правопорушення, так і на час проведення експертизи не виявляв хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи виявляв симуляцію. Відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Суд вбачає наявними підстави, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, його бойових заслуг перед Батьківщиною, для призначення покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі.
При цьому суд зазначає, що редакція ст. 69 КК України, що діяла на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбачала можливість її застосування при призначення покарання за ст.. 407 КК України.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.
До набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 підлягає продовженню обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає. Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 373, 374, 376, 394, 468-470, 472-476 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України (в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення), у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту ухвалення вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15.12.2022 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а обвинуваченому право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1