УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 07.09.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № №000127 від 15.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 07.09.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №000127, внесеного до ЄРДР 15.07.2022 року.

В судове засіданні ОСОБА_5 не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Слідчий в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.

Нормами ч.3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу ОСОБА_3 та матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень п. 18 ч. ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею, встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташовного у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №000127 від 15.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 07.09.2022 р., відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000127 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Слідчий обґрунтовує відмову у визнанні потерпілим відсутністю даних щодо заподіяння ОСОБА_3 моральної чи майнової шкоди.

Відповідно з частинами 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні, зокрема, може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Водночас ч. 5 ст.55КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Вказана норма слугує гарантією безпідставного набуття статусу потерпілого.

Таким чином, КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

У п. 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливе настання наслідку. З цього випливають такі вимоги: причина (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку в часі, але і викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідком, якщо воно з неминучістю викликає настання цього наслідку.

Положення ч. 5 ст. 110 КПК України передбачає, що постанова слідчого складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини, при цьому мотивувальна її частина повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Про необхідність винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим йдеться мова і у статті 55 КПК України.

На переконання слідчого судді, висновок слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному проваджені №000127 є обґрунтованим, оскільки у скарзі ОСОБА_3 відсутні посилання на те, в чому саме полягала службова недбалість, перелічених у скарзі осіб, та яка шкода була йому заподіяна.

Відповідно до ст. 367 КК України службова недбалість може виявлятися у форматі: а) бездіяльності, коли суб`єкт повністю не виконує покладені на нього службові обов`язки, або б) дії, коли покладені на нього службові обов`язки хоча і виконуються, але неналежним чином не так, як того потребують інтереси служби, тобто не відповідно до закону та умов, що склалися, або відповідно до них, але неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччі, з встановленим порядком тощо.

Як зазначено в оскаржуваній постанові слідчого у кримінальному провадженні відсутні факти, які свідчили про те, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 367 КК України, ОСОБА_3 завдано моральної чи майнової шкоди.

Враховуючи викладене, доводи скарги щодо необґрунтованості постанови слідчого від 07.09.2022 року є безпідставними, так як постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, переконливих аргументів для протилежних висновків слідчому судді матеріали скарги не містять, а тому слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволені скарги.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 07.09.2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №000127 від 15.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Богунського районного

суду м.Житомира ОСОБА_1