ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/919/23 Справа № 204/4409/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 травня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень. Зазначено, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також враховано введений на території України воєнний стан. Прийнято до уваги характер вчинених кримінальних правопорушень, який свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, що виключає можливість визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, а саме з 20:00 год. до 06:00 год.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржувана ухвала слідчого судді є необгрунтованою та незаконною, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Зазначає, що ОСОБА_7 необгрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, оскільки матеріали справи не містять доказів причетності останнього до них, при цьому протоколи результатів НСРД взагалі не стосуються ОСОБА_7 .

Зазначає, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, дане клопотання не відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Вказує, що слідчим суддею не було належним чином враховано особу ОСОБА_7 , його характеризуючі дані, не надано належну оцінку таким даним.

Крім того зазначає, що його підзахисний не намагався і не має намірів переховуватися від суду і органів слідства, або впливати на учасників кримінального провадження та перешкоджати досудовому розслідуванню в будь який спосіб.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просив застосувати до його підзахисного альтернативний запобіжний захід у виді застави; підозрюваного ОСОБА_9 , який підтримав свого захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд апеляційної інстанції не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обгрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами, з яких слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 в обсязі, достатньому для продовження застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_9 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 небезпідставно обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, за який у разі визнання його винуватим передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, та з метою уникнення якого він може переховуватись від суду та намагатися впливати на свідків.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, та відомості про його особу, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від органів слідства та суду існує і є вагомим.

Також щодо останнього існує ризик вчинення іншого, аналогічного злочину, або продовження вчинення інкримінованого злочину в рамках даного кримінального провадження, та він може продовжити надавати державі агресору Російській Федерації, та її представникам допомогу у проведенні підривної діяльності на території України, а також сприяти у веденні війни проти України.

Про особливу вагомість цього ризику свідчить зокрема те, що ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із державною зрадою, вчиненою в період воєнного стану, введеного на території України, а також у незаконному зберіганні бойових припасів до військової вогнепальної зброї.

Колегія суддів звертає увагу і на складність розслідування інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, зважаючи на їх сутність та характер, що у свою чергу вимагає значної кількості часу для проведення в рамках досудового низки процесуальних дій з метою встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді застави, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, специфіку інкримінованих злочинів, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде дієвим і достатнім.

Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року пропродовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4