Провадження №11-сс/801/37/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

поручителя ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000448 внесеного до ЄРДР 31.07.2022, за клопотанням слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2023 про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 58 (п`ятдесят вісім) днів з моменту затримання ОСОБА_9 , тобто до 28 лютого 2023 року, -

встановив:

З клопотання про застосування запобіжного заходу вбачається, що близько 19:07 год. 31.07.2022 солдат ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з кримінально-протиправною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку с. Тарасівка, Гайсинського району Вінницької області із м. Гайсин Вінницької області, автодорогою М30 «Стрий-Тернопіль- Кропивницький -Ізварине», не врахував дорожніх умов, а саме наявності заокруглення дороги ліворуч, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справившись з керуванням, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя, з подальшим перекиданням транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді численних прямих переломів ребер грудної клітки зліва та справа, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась забоєм головного мозку та травматичним субарахноїдальним крововиливом, а також синців, забійно-рваної рани в ділянці голови, у зв`язку з чим, загинув на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_9 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких: 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення ОСОБА_9 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме із настанням смерті пасажира ОСОБА_12 .

За даним фактом 30.12.2022 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2023 про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 58 (п`ятдесят вісім) днів з моменту затримання ОСОБА_9 , тобто до 28 лютого 2023 року.

Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивував прийняте рішення тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_9 перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, чинити тиск на свідків та потерпілих по кримінальному провадженню, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, зокрема, що підозрюваний керував транспортним засобом в стані сп`яніння, внаслідок чого загинула людина.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2023 та постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вимоги мотивує тим, що в судовому засідання приймав участь прокурор ОСОБА_6 , яким було неналежно підтверджено повноваження прокурора, що вважається здійсненням судового провадження за відсутності прокурора, участь якого є обов`язковою, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та згідно ч.2 п. 3 ст.412 КПК та ч.l п.3 ст. 409 КПК є підставою для скасування рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що під час судового засідання стороною захисту було заявлене клопотання відповідно до ст.180 КПК про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, проте в ухвалі суду не було сказано, яке рішення було прийняте по даному клопотанню, та навіть жодним чином не згадано про нього. Тобто клопотання не було розглянуто, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК є істотним порушенням кримінально процесуального законодавства, оскільки перешкоджає ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та є підставою для скасування рішення згідно п.З ч.1 ст. 409 КПК України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не було взято до уваги заперечення сторони захисту щодо обґрунтованості підозри, зокрема недостатність доказів, що саме ОСОБА_9 скоїв злочин.

До клопотання в обґрунтування підозри також були додані: Висновок експерта токсикологія, яка розпочалася 01 серпня, а закінчена 08 серпня. Висновок надали без першого аркушу, тому не видно, яким чином та в якій ємності кров ОСОБА_9 була передана експертам, що приводить до застосування ст. 87 КПК, та є недопустимим доказом, так як ОСОБА_9 перебував в реанімації м Гайсин, а експертиза була в м. Вінниця. Висновок експерта від 28.09.22 р. теж чомусь на двох аркушах, де немає запитань, а є тільки висновки, але головне немає відповіді на питання - «хто був за кермом?». Зазначає, що судова експертиза, виконана експертами правоохоронних органів, які ведуть розслідування кримінальної справи, в деяких випадках може поставити під сумнів справедливість вироку.

Крім цього вказує, що жодних доказів можливого переховування ОСОБА_9 не надано. Також ОСОБА_9 є діючим військовослужбовцем, на даний час перебуває на казарменому положенні та без дозволу командира не має право відлучатись з місця постійного несення служби, що виключає будь-яку можливість для переховування. Щодо знищення чи переховування якихось речей чи документів, то усе необхідне на думку органу досудового розслідування вже було вилучено, і в клопотанні не зазначалось про якісь речі, які можуть бути наявними в ОСОБА_9 . Щодо можливості незаконно впливати на свідка, то органом досудового розслідування не наведено доказів можливості такого впливу. Щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий також не навів обґрунтування таких ризиків, тому цілком зрозуміло, що вони відсутні.

Зазначає, що у матеріалах справи є позитивна характеристика ОСОБА_9 , видана за місцем служби. ОСОБА_9 має дуже близькі стосунки з батьками, з якими постійно проживає разом, має багато родичів, які проживають в цьому ж населеному пункті, з якими він підтримує добрі стосунки, має друзів. І що дуже важливо, він перебуває на казарменому положенні за місцем несення військової служби, в роті охорони при Територіальному центрі комплектування, на яку пішов на початку повномасштабної війни добровільно, хоча за станом здоров`я був визнаний обмежено придатним.

ОСОБА_9 має захворювання на бронхіальну астму та емфізему легень, які супроводжуються значною легеневою недостатністю, він постійно приймає ліки та використовує інгалятори, що підтверджено наданими медичними документами. Вказані легеневі захворювання, які має ОСОБА_9 є небезпечними, оскільки періодично у нього стаються астматичні напади, які потребують надання негайної медичної допомоги, тому що мають пряму загрозу для життя. В умовах слідчого ізолятора надання відповідної своєчасної необхідної допомоги є неможливим.

Захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_9 наполягали на задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, та клопотанні про передачу ОСОБА_9 на особисту поруку.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши головуючого суддю-доповідача, виступи учасників провадження, зокрема ОСОБА_10 , який підтримав свою заяву, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 - не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000448 внесеного до ЄРДР 31.07.2022, прокурорами в даному провадженні, серед інших, вказаний і прокурор ОСОБА_6 , що підтверджує правові підстави здійснення ним процесуальних повноважень у даному кримінальному провадженні, отже на момент проведення слідчих дій у кримінальному провадженні визначено процесуальне керівництво.

Колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі досудового розслідування достатньо відомостей, які містяться у витягу з ЄРДР, задля встановлення наявності повноважень прокурорів та слідчих, відсутність постанови про призначення групи прокурорів та групи слідчих у матеріалах кримінального провадження на час оскарження ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу не є підставою для її скасування.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містяться посилання на обставини, що враховані слідчим суддею при обрані запобіжного заходу відповідно до вимог ст.178 КПК України та ризики зазначені у ч. 1 ст.177 КПК України, що стали підставою застосування запобіжного заходу:

- наявність підозри ОСОБА_9 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України;

- ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тим самим усвідомлюючи відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, будучи на волі чи виконуючи обов`язки більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини за кваліфікуючою ознакою у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки та потребує від водія великої відповідальності та уважності під час його керуванням. Натомість ОСОБА_9 , будучи особою, яка керує предметом підвищеної небезпеки, підозрюється у тому, що допустив свідоме нехтування заходами безпеки та усвідомлюючи свій стан сп`яніння, все ж сів за кермо автомобілю, чим в подальшому заподіяв смерть людині.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність доказів того, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, то колегія суддів констатує наступне.

Апеляційний суд констатує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зазначені обставини, як видно, були досліджені слідчим суддею при встановленні доведеності прокурором ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду під час розгляду клопотання слідчого.

Враховуючи, що досудове розслідування кримінального проводження перебуває на стадії збору доказів, то вірогідним є існування ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на позицію підозрюваного та сторони захисту щодо заперечення обґрунтованості підозри, що опосередковано також свідчить про вірогідність існування ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи особливості досудового розслідування злочинів у сфері безпеки дорожнього руху та вплив на свідка.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст.177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий суддя має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 не має соціально стримуючих факторів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що підозрюваний має близькі стосунки з батьками, родичами та друзями, проходить службу , що за твердженням захисника доводить міцність його соціальних зв`язків, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки не свідчать про те, що ця обставина для підозрюваного є стримуючим фактором та здатна вплинути на його процесуальну поведінку чи зменшує встановлені ризики, зокрема ризик перешкоджати кримінальному провадження на початковій стадії досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається захисник (позитивна характеристика за місцем служби), не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, не спростовує ризиків, наведених слідчим у клопотанні.

З висновками слідчого судді погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених слідчим суддею та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Окрім того, колегія суддів апеляційного суду не знаходить достатніх обґрунтованих та процесуальних підстав для задоволення поданого до суду клопотання про взяття підозрюваного ОСОБА_9 на поруки громадянином ОСОБА_10 , з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.176 КПК України, особиста порука є одним із видів запобіжних заходів, порядок застосування особистої поруки регламентовано ст. 180 КПК України.

За змістом ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Розглянувши подане заяву-клопотання заступника голови Гайсинської районної державної адміністрації ОСОБА_10 про взяття підозрюваного ОСОБА_9 на особисту поруку, апеляційний суд дійшов висновку, що воно не підлягає до задоволення, оскільки такий запобіжний захід в межах вказаного кримінального провадження, не буде достатнім для запобігання ризикам, які були встановлені під час апеляційного розгляду, інкримінований ОСОБА_9 злочин є суспільно небезпечним діянням, який вкрай негативно впливає на суспільство та встановленні в цьому суспільстві соціальні чинники в цілому.

Окрім того, відмовляючи в задоволенні заяви про взяття особи на поруки, суд бере до уваги заперечення та доводи прокурора в частині того, що підозрюваний ОСОБА_9 є військовослужбовцем ЗСУ з відповідним командно-оперативним підпорядкуванням згідно обов`язків. В даному випадку здійснення та реалізація прав та обов`язків поручителем в силу наведених вище обставин бути не може реалізованим в порядку ст. 180 КПК України, не буде виконано вимоги ст.2 КПК України. А тому в задоволенні вказаного клопотання -слід відмовити.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, покарання, яке очікує особу, в разі доведення винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави для застосування саме такого запобіжного заходу.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і усталеній практиці, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, вважає, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 та зможе запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.01.2023 про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 58 (п`ятдесят вісім) днів з моменту затримання ОСОБА_9 , тобто до 28 лютого 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4