ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/1076/21 Номер провадження 11-кп/814/718/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001173за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року та клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, маючий на утриманні неповнолітню дитину,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь:

- держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 3922,80 грн;

- потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25 вересня 2020 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Volkswagen Polo», днз НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , під час виїзду зі стоянки від торгового центру «Дафі» у м. Харкові здійснював маневр ліворуч на вул. Героїв Праці та рухався в напрямку вул. Академіка Павлова.

Під час руху на зелене світло світлофора в районі будинку №14/1 по вул. Героїв Праці, ОСОБА_8 перед початком маневру ліворуч, в порушення вимог пунктів 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину вул. Героїв Труда по регульованому пішохідному переходу з права наліво по ходу руху автомобіля та вийшла на пішохідний перехід на зелене світло світлофора.

Внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді внутрішньо-суглобового перелому виростка лівої великогомілкової кістки із зсувом.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки він визнав вину та розкаявся.

Наголошує, що внаслідок позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_8 не зможе реалізувати своє право на працю та утримувати неповнолітню дитину.

Стверджує про відсутність доказів на підтвердження розміру моральної шкоди.

У поданому до апеляційного суду клопотанні обвинувачений та його захисник прохають скасувати вирок суду, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, міркування захисника про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обгрунтованим та стверджував, що строки давності не сплинули, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання обвинуваченого, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі захисника та у клопотанні обвинуваченого не оспорюються.

Призначене основне покарання відповідає вимогам ч.2 ст.50, ст.65 та ст.75 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і є справедливим.

Призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевий суд також дотримався наведених вимог закону та належним чином мотивував своє рішення.

При цьому суд обґрунтовано врахував, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілій тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді внутрішньо-суглобового перелому виростка лівої великогомілкової кістки із зсувом.

Також суд правильно оцінив поведінку обвинуваченого, який взагалі не відшкодовував спричинену потерпілій шкоду.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів та відповідних доказів того, що позбавлення права керування транспортними засобами позбавить підзахисного засобів до існування, чи унеможливить його повсякденне життя.

Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, зокрема, у разі спричинення йому злочином або іншим суспільно небезпечним діянням моральної шкоди.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими КПК України, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд дотримався наведених вимог закону та рекомендацій, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій з достатнім урахуванням конкретних обставин провадження, внаслідок чого цей розмір відповідає ступеню завданих потерпілій фізичних та моральних страждань, а тому, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

При цьому місцевий суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував стан здоров`я потерпілої, підтверджений відповідними медичними документами, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках з огляду на тривалий час лікування та неможливість у зв`язку з цим працювати і належним чином доглядати двох неповнолітніх дітей, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також характер правопорушення та ступінь вини обвинуваченого.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог захисника, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи сторони захисту про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності суперечать приписам закону.

Судом першої інстанцій встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_8 вчинив 25 вересня 2020 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинні положення п.2 ч.1 ст.49 КК України передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На час розгляду 11 квітня 2023 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме три роки, не сплинули.

Враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для скасування обвинувального вироку і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника та клопотання обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 та клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4