Номер провадження: 11-сс/813/1499/22
Справа № 509/3562/22 1-кс/509/673/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

власника майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022р. за клопотанням слідчого СВ Відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000374 від 01.09.2022р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.09.2022р. клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000374 від 01.09.2022р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, задоволено, накладено арешт на рухоме майно автомобіль марки «NissanTiida» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 . З метою збереження слідів кримінального правопорушення, які містяться на вказаному автомобілі залишити його на зберіганні у власника автомобіля за місцем його мешкання з позбавленням права користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді від 1.09.2022р. ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково ухвалу слідчого судді та дозволити йому користуватись вище зазначеним автомобілем.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначив, що слідчим у справі йому було повідомлено, що всі експертизи проведені і на даний час відпала необхідність у подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування автомобілем. Вважає, що заборона користування автомобілем та заборона проведення його ремонту, покладає на нього надмірний тягар, який не має на меті жодних забезпечень заходів кримінального провадження. Також автомобіль було передано йому на зберігання тільки 03.10.2022р., тоді як в ухвалі слідчого судді зазначено про передачу автомобіля власнику на зберігання.

Оскільки всі слідчі дії пов`язані з оглядом належного йому автомобіля з метою проведення судових експертиз для з`ясування обставин події вже проведені просить дозволити йому користуватись цим транспортним засобом.

Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_6 порушує клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 01.09.2022р. посилаючись на те, що питання про накладення арешту було розглянуто судом без його участі, про день та час розгляду справи його не було повідомлено, копія ухвали не направлялась, а тому вважає строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин.

Прокурор Чорноморської окружної прокуратури в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Надіслав заяву про неможливість прибути в судове засідання, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що у кримінальному провадженні, в рамках якого накладено арешт на автомобіль ОСОБА_6 , проводиться досудове розслідування та цей транспортний засіб необхідний для проведення ряду судових експертиз.

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_6 , який просив частково скасувати ухвалу та дозволити йому користуватись належним йому автомобілем, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Згідно вимог ч. 2 ст.395 КПК Україниухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Так, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала слідчого судді від 01.09.2022 року йому не направлялась,та справу розглянуто без його участі.

З матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_6 не був присутнім під час розгляду слідчим суддею питання про накладення арешту на транспортний засіб, власником якого він є.

Будь-які відомості про повідомлення ОСОБА_6 про день, час та місце розгляду цієї справи, в матеріалах провадження відсутні. Також відсутні відомості про направлення йому копії ухвали від 01.09.2022р.

З огляду на те, що ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про день та час розгляду клопотання про арешт майна, та в матеріалах справи відсутні відомості своєчасного та належного повідомлення його про день та час розгляду провадження, матеріали провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, не містять іншої інформації, яка б підтверджувала факт належного повідомлення учасників судового провадження про день та час розгляду судом клопотання та направлення їм копії ухвали суду, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, визначений ч.3 ст. 395 КПК України, як такий, що пропущений з поважних причин.

Щодо доводів та вимог апеляційної скарги

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна та надання йому дозволу на користування цим майном, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, що надійшло на розгляд апеляційного суду, слідчим відділом відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000374 від 01.09.2022р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Під час досудового слідства було встановлено, що 31.08.2022р. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та мотоциклом марки «Yamaha Majesty» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

В результаті вказаного ДТП водій ОСОБА_7 та пасажир автомобіля марки «Nissan Tiida» отримали тілесні ушкодження.

Під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі марки «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_1 були виявлені та зафіксовані сліди характерні для дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження передньої частини автомобіля.

Після огляду зазначений транспортний засіб, який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 виданого 06.03.2019р. та зареєстрований на ОСОБА_6 , було вилучено та передано на відповідальне зберігання власнику.

Оскільки вказаний автомобіль містить на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді механічних пошкоджень та в ході досудового розслідування виникає необхідність встановлення об`єктивних обставин дорожньо-транспортної пригоди, проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та транспортно-трасологічної експертизи, у зв`язку з чим, з метою збереження слідів кримінального правопорушення, які містяться на автомобілі марки «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_1 , слідчим порушено клопотання про накладення арешту на цей автомобіль із забороною власнику розпоряджатись і користуватись цим майном, оскільки такі дії можуть знищити сліди кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що зазначене слідчим майно, на яке слід накласти арешт, відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України, має доказове значення у цьому кримінальному провадженні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому у разі не накладення арешту на це майно існує реальна загроза його втрати, приховування в наслідок чого можуть бути знищенні сліди кримінального правопорушення, які на ньому містяться, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на це майно, передавши його на відповідальне зберігання власнику, із забороною останньому користуватись та розпоряджатись ним.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що на теперішній час всі необхідні слідчі дії та експертизи у справі проведені, а тому відсутня необхідність у подальшій забороні користуватись цим майном, тоді як така заборона порушує права власника та є надмірним для нього тягарем, оскільки немає на меті жодних забезпечень заходів кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на наведені слідчим та встановлені досудовим розслідуванням обставини, вище зазначений автомобіль марки «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_1 містити на собі сліди кримінального правопрушення та має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування, проведення експертиз технічного стану цього транспортного засобу.

Крім того, доказами за клопотанням про накладення арешту на майно підтверджено, що слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна -автомобіля марки «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_1 зазначив, що метою накладення арешту на майно, є забезпечення збереження речових доказів.

Отже, враховуючи, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме автомобіль марки «Nissan Tiida» д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, слідчим у клопотанні в повній мірі було зазначено, яке відношення має цей автомобіль до вчиненого злочину, з посиланням на докази, є достатні підстави вважати, що він є об`єктом кримінально-протиправних дій та міг зберегти на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, для забезпечення таким чином виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, незастосування заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, із забороною власнику користуватись та розпоряджатись цим майном, може призвести до знищення слів кримінального правопорушення, які на ньому можуть міститься.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що на даний час вже проведені всі експертизи у справі, а тому немає необхідності у забороні користування цим автомобілем, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах провадження, яке надійшло на розгляд апеляційного суду, відсутні відомості про те, що на теперішній час всі слідчі дії у цьому кримінальному проваджені завершені, проведені всі необхідні експертизи, у зв`язку з чим немає потреби саме у такому виді забезпечення кримінального провадження.

Також апелянтом в судовому засіданні апеляційного суду не було надано доказів того, що на теперішній час відсутня необхідність у забезпеченні кримінального провадження у виді заборони користуватись та розпоряджатись цим транспортним засобом. Натомість прокурор в своїй заяві, яку він надіслав до суду апеляційної інстанції, зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, та є необхідність в проведенні ряду судових експертиз щодо цього транспортного засобу.

Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на цей час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.

При цьому, арешт на майно з метою збереження речових доказів, може бути накладено незалежно від того, чи пред`являлась підозра у вчиненні злочину (ч. 3 ст. 170 КПК).

Отже, на думку колегії суддів, слідчий суддя при розгляді клопотання в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися вище зазначеним транспортним засобом, слідчий суддя, виходячи з обставин провадження, а також, необхідності втручання в права та інтереси власника майна, прийшов до обґрунтованого висновку, що накладення арешту на це майно, шляхом заборони його користування та розпорядження не призведе до будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави й буде відповідати завданням кримінального провадження, а таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.

При цьому, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 170, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022р.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022р. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 вересня 2022р., якою задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні № 0000374 від 01.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про накладення арешту на рухоме майно, власником якого є ОСОБА_6 , а саме: автомобіль марки "Nissan Tiida" д.н.з. НОМЕР_1 , з передачею його на зберігання у власника за місцем мешкання, із позбавленням права користування та розпорядження цим транспортним засобом - залишити без змін.

Повний текст ухвали оголошено 19 грудня 2022р.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4