Справа № 461/5839/22
Провадження № 1-в/461/159/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Львівської багатопрофільної лікарні №19

філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України»

у Львівській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою,

встановив:

засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про звільнення його від подальшого відбування покарання, у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу. У заяві засуджений також вказав, що на даний момент він перебуває на лікуванні у терапевтичному відділенні Львівської багатопрофільної лікарні №19.

Засуджений ОСОБА_5 подав до суду клопотання про розгляд заяви за його відсутності, а також за відсутності його захисника. Також зазначив, що не може приймати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції через тяжкість стану здоров`я.

Прокурор в судовому засіданні клопотання заперечив, зазначивши, що засуджений отримує належну медичну допомогу за місцем відбування покарання, яку не зможе отримати якщо його буде звільнено від відбування покарання.

Представник Львівської багатопрофільної лікарні №19 філії Державної установи «Центр охорони здоровя ДКВС України» у Львівській області в судовому засіданні клопотання підтримала. Вказала, що ОСОБА_5 може самостійно пересуватися, але на невеликі відстані та потребує регулярної медичної допомоги. Зазначила, що захворювання ОСОБА_5 перешкоджає його подальшому відбуванню покарання та підтримала наявний у матеріалах справі висновок лікарсько-консультативної комісії від 28.10.2022 року у повному обсязі.

Дослідивши заяву ОСОБА_5 , матеріали особової справи засудженого, лікарський висновок, заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати зокрема питання про звільнення від покарання за хворобою.

Відповідно до вимог ст. 539 КПК України, клопотання про звільнення від покарання, у зв`язку з хворобою подано засудженим.

Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст. 84 КК України, звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до статей 92-95 цього Кодексу. Особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. У разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. При цьому час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується в строк покарання за правилами, передбаченими в частині п`ятій статті 72 цього Кодексу, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Судом було встановлено, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2016 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк сім років шість місяців. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислюється з моменту його затримання з 11 серпня 2016 року. Відповідно до частини 5 статті 72 КК України, ОСОБА_5 в строк відбування покарання зараховано період його попереднього ув`язнення з 11 серпня 2016 року по день вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Вищевказаний вирок суду ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2017 залишено без змін.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2016 року набрав законної сили 18 серпня 2017 року, що підтверджується розпорядженням Нововолинського міського суду Волинської області про виконання вироку, що набрав законної сили.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання від 28.10.2022, а також особової справи засудженого з наявними у ній вироком та ухвалою апеляційного суду, кінець терміну відбування покарання засудженим ОСОБА_5 06 лютого 2023 року.

Відповідно до вищевказаного висновку, ОСОБА_6 встановлено заключний діагноз: Цироз печінки, токсико-аліментарної етіології, у фазі декомпенсації, з синдромом портальної гіпертензії (гепатоспленомегалія, асцит, варикозно-розширені вени стравоходу II ст.) та помірно вираженою гепато-целюлярною недостатністю. Портальна гастропатія. Хронічний панкреатит, первинний, токсико-аліментарної етіології у фазі загострення. Анемія легкого ступеня. Гіпертонічна хвороба II ст, 1 ст., р. 3. СН І ст. Ангіосклероз, початкова катаракта. Синдром сухого ока. Судинна енцефалопатія І ст. ЗЗТБ верхніх часток обох легень у вигляді фіброзу, кат. 5.1. Викривлення н/перетинки з частковим порушенням функції дихання. Вазомоторний риніт. Дане захворювання перешкоджає подальшому відбуванню покарання. Згідно з пунктом 10 п. п. 10.1. Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за № 990/25767, матеріали на засудженого - ОСОБА_5 можуть бути подані на розгляд суду.

Згідно п. 1 р. VІ "Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 року №1348/5/572, медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.

Відповідно до ст. 7,8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Норми частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладають на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права. Засуджені особи мають право на медичну допомогу та адекватне лікування, яке покладено на державу Україна.

Суд відхиляє доводи прокурора, який фактично ґрунтує свої заперечення на тому, що у разі звільнення засудженого останній не зможе отримати належну медичну допомогу не в умовах позбавлення волі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Таким чином, ОСОБА_5 перебуваючи на волі, матиме можливість звернутися за медичною допомогою, яка гарантована йому Конституцією України та така допомога надається Державою безоплатно.

Також, з особової справи на засудженого ОСОБА_5 встановлено, що у нього є сестра ОСОБА_7 , яка періодично передавала йому передачі (продукти харчування, одяг), що вказує на те, що на волі є особи які можуть піклуватися про засудженого.

Отже, доводи прокурора про те, що засудженого не можна звільняти лише через те, що лікування в умовах позбавлення волі йому забезпечено, а у разі звільнення таке надано не буде, суперечать наведеним вище положенням Конституції України.

Суд вважає абсолютно безпідставними, надуманими та нічим не підкріпленими наведені доводи прокурора, які фактично вказують на те, що засудженого треба утримувати в місцях позбавлення волі задля піклування про його здоров`я.

З огляду на наведене, суд відхиляє вказані доводи прокурора.

Оцінюючи обставини справи та наявність підстав для задоволення клопотання, суд враховує тяжкість вчиненого засудженим кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Так, судом встановлено, що засуджений з семи років шести місяців позбавлення волі фактично вже відбув покарання сім років два місяці та двадцять сім днів. Наявне у засудженого захворювання перешкоджає подальшому відбуванню ним покарання та, згідно з пунктом 10 п. п. 10.1. Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, матеріали на засудженого - ОСОБА_5 можуть бути подані на розгляд суду.

В ході розгляду заяви засудженого не встановлено даних про те, що поведінка засудженого під час відбуття покарання, його ставлення до праці, чи ступінь його виправлення негативно його характеризують або вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні заяви. Також відсутні дані про ухилення засудженого від призначеного лікування.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини справи, а також доводи і мотиви, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви засудженого.

Відповідно до положень статті 13 КВК України, уповноважений орган з питань пробації у межах своїх повноважень, серед іншого, забезпечує здійснення інших визначених законодавством заходів, спрямованих на виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 86 КВК, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Як наведено вище, згідно ч. 4 ст. 84 КК України, у разі одужання осіб, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, вони повинні бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. При цьому час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується в строк покарання за правилами, передбаченими в частині п`ятій статті 72 цього Кодексу, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру.

З огляду на наведені положення чинного законодавства, з метою забезпечення виконання основного покарання призначеного судом, вважаю за необхідне звернути увагу установи виконання покарань на необхідність, одночасно із звільненням засудженого, оповіщення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та уповноваженого органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_5 , у зв`язку з тяжкою хворобою.

Керуючись ст.84 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання, у зв`язку з тяжкою хворобою - задовольнити.

ОСОБА_5 засудженого вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2016 року, звільнити від подальшого відбування основного покарання за даним вироком, у зв`язку з тяжкою хворобою, яка перешкоджає відбуванню покарання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Львівської області, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1