справа № 699/1098/20
провадження № 1-кп/691/131/23
УХВАЛА

20 лютого 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні, 20.02.2023 року, прокурор підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , подане ним через канцелярію суду. В обґрунтування клопотання, прокурор зазначив, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 закінчується 26.02.2023 року, але на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник та переховувався від органів поліції до моменту його затримання, за цей час встиг позбутися знаряддя скоєння злочину, інших речей та предметів, які мали значення для встановлення всіх обставин, позбувся автомобіля, яким незаконно заволодів після вбивства ОСОБА_6 , може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників події, продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, пов`язаний із застосуванням насильства, був знайомий з свідками у вказаному кримінальному провадженні, це дає підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може на них незаконно впливати, що перешкоджатиме об`єктивному розгляду кримінального провадження.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_5 ніде згідно матеріалів провадження офіційно не працевлаштований, за весь час досудового розслідування, стороною захисту не було надано жодних документів, на підтвердження слів ОСОБА_5 про його місце роботи, зокрема, відповідно до цивільно-правової угоди № 25, яку захисник підозрюваного надав під час судового розгляду минулого клопотання про продовження строків тримання під вартою, ОСОБА_5 працевлаштований в ПП «Експертно-технічний центр» з 01.07.2020 року, тобто після вчинення злочину, де пропрацював фактично 5 днів, до моменту оголошення йому підозри та затримання, а тому не має жодного джерела доходів, перебуваючи на волі, може не з`являтися до слідчих органів та виїхати на заробітки, тісними соціальними зв`язками не пов`язаний, офіційно неодружений, офіційно має двох малолітніх дітей від першого шлюбу, проте вони не перебувають на його утриманні, про це свідчать покази його колишньої дружини - ОСОБА_7 , а також дані з витягу Єдиного реєстру боржників та довідки Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси, відповідно до яких, ОСОБА_5 має заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей з 2013 року, також, зважаючи на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до відповідальності, був судимий за вчинення корисливих злочинів, хоча дані судимості вже зняті і погашені, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, тому під страхом покарання, яке йому загрожує у відповідності до ч. 1 ст. 115 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачене позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років, може переховуватися від правоохоронних органів та суду.

Зважаючи на характер вчиненого злочину, а саме при яких обставинах, з якою жорстокістю, зухвалістю та цинізмом було скоєно вбивство ОСОБА_6 , сторона обвинувачення, вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки ОСОБА_5 .

До того ж, під час перебування ОСОБА_5 на цілодобовому домашньому арешті, відповідно до ухвали Лисянського районного суду Черкаської області, в період часу з 12.08.2020 року по 08.09.2020 року, останній неодноразово порушував обраний йому запобіжний захід, а саме, двічі зривав проведення йому призначеної психіатричної експертизи, куди не прибував без поважних причин, не повідомивши слідчого та прокурора, ліг у лікарню, на телефонні дзвінки в той момент не відповідав, як потім з`ясувалося, ОСОБА_5 симулював погіршення стану свого здоров`я, щоб затягнути слідство, про це свідчить виписка з лікарні, відповідно до якої він пробув у відділенні всього 15 хвилин, тобто поступив та був виписаний, у зв`язку із не підтвердженням діагнозу.

Щодо стану свого здоров`я, на теперішній час, немає ніяких даних, про те, що ОСОБА_5 , не може утримуватися в СІЗО. Всі надані стороною захисту виписки та медичні документи, датовані 2013-2016 роками, в більш недавніх медичних документах, зокрема за 2022 рік, в дослідженнях УЗД, інших медичних аналізах та виписках, всі показники в межах норми, показань до радикальних методів лікування, таких як оперативне втручання та інше не має, окрім періодичного прийому медикаментів.

Також слід врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється, або обвинувачується у вчиненні злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини, вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 183 КПК України та не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Посилаючись на вищенаведене, просив задоволити клопотання та продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ще на 60 діб.

Обвинувачений щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу заперечував посилаючись на те, що названі прокурором ризики давно перестали існувати, оскільки він не чинив і не чинить тиску на свідків та потерпілих, ніколи не переховувався від органів правосуддя та не мав і немає намірів цього робити та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Має міцні соціальні зв`язки, батьків, які на нього чекають та потребують його підтримки, в зв`язку з їх незадовільним станом здоров`я. При цьому зазначив, що більш детально свої заперечення він викладав при попередніх розглядах клопотань прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою. Враховуючи наведене просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник заперечував щодо заявленого клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_5 та просив відмовити у його задоволенні, подавши письмове заперечення проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в якому зазначив, що клопотання є необґрунтованим та непідтверджене ніякими новими доказами щодо існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. В своєму клопотанні прокурор обмежився лише переліком законодавчих (стандартних) підстав до його застосування без установлення їх наявності. В підтвердження своїх заперечень надав докази щодо стану здоров`я самого обвинуваченого та його батька, довідку про інвалідність матері, копію вироку в справі, де обвинувачений є викривачем та потерпілим та при цьому посилався на те, що ОСОБА_5 має сталі міцні соціальні зв`язки, ніколи не переховувався від слідства та суду, не впливав на свідків, потерпілих та не знищував речових доказів у справі, що підтвердили свідки допитані у судовому засіданні. Крім того, впливати на свідків та потерпілих на даний час немає сенсу, оскільки перші допитані, а недопитаний потерпілий не був очевидцем події та на даний час перебуває за кордоном. Письмові докази знаходяться у прокурора, ще не були надані суду, а тому знищити чи спотворити їх у обвинуваченого немає об`єктивної можливості. Додатковим доказом відсутності ризиків у ОСОБА_5 перешкоджати слідству чи тиснути на потерпілих чи свідків, просив взяти до уваги факт того, що за дорученням обвинуваченого потерпілим почали відшкодовувати збитки. За час перебування в ІТТ № 3 має зразкову поведінку, підтримував правила внутрішнього розпорядку ізолятора тимчасового тримання. Зауважив, що на його клопотання про витребування доказів у сторони обвинувачення щодо ризиків наведених прокурором, зазначив, що останній не надав всіх доказів, які б підтверджували існування заявлених ризиків. Посилаючись на наведене та на практику Європейського суду просив відмовити прокурору у клопотанні змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та винести ухвалу про застування стосовно ОСОБА_5 заходів безпеки у кримінальному провадженні.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 у судове засідання не з`явились, проте, в матеріалах справи міститься заява від представника ОСОБА_10 щодо проведення судового засідання без його участі та у відсутності потерпілих.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали судового провадження, розглянувши заявлене клопотання прокурора, клопотання про витребування доказів та заперечення захисника з додатками, суд дійшов до наступного.

Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.12.2020 року відносно ОСОБА_5 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25.02.2021 року, включно.

29.01.2021 року до Городищенського районного суду Черкаської області з Черкаського апеляційного суду, згідно ухвали від 26.01.2021 року, надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 01.07.2020 року за №0000271 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 22.02.2021 року відносно ОСОБА_5 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.04.2021 року включно.

В подальшому запобіжний захід у виді тримання під вартою, згідно ухвал суду неодноразово продовжувався, зокрема ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 року відносно ОСОБА_5 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.02.2023 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За нормами ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, з викладеного вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і, за наявності підстав, вичерпний перелік яких встановлений ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Суд, перевіряючи достатність доказів для такого висновку, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року), згідно якого, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.

Доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані ним у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, тобто останній об`єктивно обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 даної статті, а сторона захисту не назвала та не надала переконливих доказів того, що вони на день розгляду цього клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.

При розгляді клопотання, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 , хоча на даний час є не судимим, проте раніше неодноразово був засудженим за корисливі злочини, чого він сам не заперечував. Такі його дії вказують на те, що останній на шлях виправлення не ставав, незважаючи на покарання, продовжував з часом вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що він може продовжувати вчиняти нові злочини.

Суд, також бере до уваги те, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є особливо тяжким, пов`язаний із застосуванням насильства, яке призвело до загибелі людини та враховує, що ОСОБА_5 не повідомив швидку допомогу та правоохоронні органи про нанесені потерпілому тілесні ушкодження відразу після їх спричинення, з місця події зник і був затриманий працівниками поліції лише через деякий час, що на думку суду, вказує на те, що останній може переховуватись від суду.

Крім того, в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено воєнний стан, який на думку суду може посприяти обвинуваченому ОСОБА_5 в переховуванні від суду чи при обранні іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою завадить або зробить неможливим виконання ним процесуальних обов`язків, які будуть покладені на нього.

Щодо посилань захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, то суд зазначає, що в підтвердження вказаних посилань, стороною захисту при розгляді даного клопотання будь-яких нових доказів надано не було, лише виписка № 17326 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого станом на 23.12.2021 року, яка судом неодноразово вже досліджувалась та їй надана оцінка. А тому, на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, докази, щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого в зв`язку з яким останній не може перебувати в умовах ІТТ суд не має. Щодо наданих стороною захисту доказів тяжкого захворювання батька ОСОБА_5 , то суд вважає їх належними, проте не вбачає необхідності участі саме обвинуваченого по здійсненню догляду за хворим при проживанні з останнім його дружини, а матері обвинуваченого, яка є інвалідом другої групи та при цьому за своїм захворюванням, на думку суду, може здійснювати такий догляд.

Таким чином, враховуючи все вище викладене та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів; неодноразово був засуджений за корисливі злочини, що дає підстави вважати, що останній схильний до скоєння злочинів, може продовжувати злочинну діяльність, а також з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для скасування обраного та обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів. При цьому суд вважає, що існування ризиків, зокрема передбачених п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України були доведені прокурором та повністю підтверджуються матеріалами судової справи, зокрема показаннями допитаних у справі свідків.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд бере до уваги сприяння обвинуваченим правоохоронним органам у виявленні злочинів в умовах СІЗО іншими утримуваними особами, що підтверджуються вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 16.06.2022 року та позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , проте, не вважає їх такими, що спростовують доведеність існування ризиків, наведених прокурором.

З наведених вище підстав клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт до задоволення не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини 4 ст. 183 КПК, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства. Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, та те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненому із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 369-372, 394, 395 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - по 20.04.2023 року включно, без можливості внесення застави з подальшим його утриманням в ІТТ № 1 ГУНП в Черкаській області (вул. Чорновола, 249/1, м. Черкаси).

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , відмовити.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_5 під розпис з ухвалою суду.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для ОСОБА_5 , який перебуває під вартою з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1