1-485/11
1-в/465/441/22
У Х В А Л А

судового засідання

28.12.2022 року Франківський районний суд міста Львова, в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальній справі №1/465/44/13,-

ВСТАНОВИВ:

До Франківського районного суду м. Львова надійшло клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

ОСОБА_3 мотивував своє клопотання наступним. 21.11.2007 р. щодо ОСОБА_3 , директора ДП «Львівський облавтодор» було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

21.11.2007 року старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радник юстиції ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінальної справи №49-1495 виніс постанову про накладення арешту на майно, відповідно до якої було вирішено накласти арешт на вклади, цінності і інше майно підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

19.06.2013 р. Франківський районний суд м.Львова, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності по кримінальній справі про обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України, виніс постанову у справі № 1-485/11, відповідно до якої було вирішено: звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України; провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 367 КК України закрити; міру запобіжного заходу ОСОБА_3 підписку про невиїзд-скасувати. Однак, вказаною постановою про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження взагалі не було вирішено питання про скасування арешту майна, накладеного постановою від 21.11.2007 року. Тобто, постанова про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження яка є остаточним рішенням за результатами розгляду кримінального провадження мала б також вирішити питання стосовно скасування арешту майна.

Також зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка. Однак, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, йому стало відомо, що все його рухоме і нерухоме майно ще досі перебуває під арештом на підставі постанови Стрийської міжрайонної прокуратури від 30.11.2007 р. №07/3389. Обтяження зареєстровано 06.12.2007 р. за номером 6173053. Тобто, вказане обтяження на все рухоме і нерухоме майно було зареєстроване у зв`язку із винесенням постанови від 21.11.2007 року про накладення арешту на майно.

Станом на сьогодні, питання про скасування арешту з майна ОСОБА_3 не вирішувалось. Як вбачається із постанови Франківського районного суду м.Львова від 19.06.2013 р. про звільнення від кримінальної відповідальності, судом постановлено остаточне рішення у вказаній кримінальній справі, однак питання щодо скасування арешту з майна, накладеного в рамках її розгляду, вирішено не було, чим власне порушено прав ОСОБА_3 .

У свою чергу, арешт, накладений на майно перешкоджають йому як власнику реалізовувати гарантоване законом право володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи факт того, що питання зняття арешту з майна при винесенні постанови не вирішувалось, конфіскація майна до обвинуваченого не застосовувалась, підстави, за яких накладався арешт на його майно на даний час відпали, відтак вважає що арешт підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 в судове засідання з розгляду клопотання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд клопотання щодо скасування арешту майна без його участі, та просив його задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши клопотання та ознайомившись із додатками доданими до нього, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання 21.11.2007 р. щодо ОСОБА_3 , директора ДП «Львівський облавтодор» було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

21.11.2007 року старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радник юстиції ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінальної справи №49-1495 виніс постанову про накладення арешту на майно, відповідно до якої було вирішено накласти арешт на вклади, цінності і інше майно підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконання постанови було доручено працівникам Стрийської міжрайонної прокуратури.

19.06.2013 р. Франківський районний суд м.Львова, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності по кримінальній справі про обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України, виніс постанову у справі № 1-485/11, відповідно до якої було вирішено: звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України; провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 367 КК України закрити; міру запобіжного заходу ОСОБА_3 підписку про невиїзд-скасувати.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Крім того, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що все його рухоме і нерухоме майно ще досі перебуває під арештом на підставі постанови Стрийської міжрайонної прокуратури від 30.11.2007 р. №07/3389. Обтяження зареєстровано 06.12.2007 р. за номером 6173053. Тобто, вказане обтяження на все його рухоме і нерухоме майно було зареєстроване у зв`язку із винесенням постанови від 21.11.2007 року про накладення арешту на майно.

Згідно з положеннями п. 9 Розділу XI Перехідних положень чинного КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року (в редакції чинній на момент прийняття рішення про накладення арешту) арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Відповідно до п.7 ст. 253 КПК України 1960 р., Прийнявши рішення про призначення справи до судового розгляду, суддя вирішує, зокрема, питання про заходи щодо забезпечення цивільного позову.

Згідно із п.8 ст. 324 КПК України 1960 р., Постановляючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, питання що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Стаття 335 КПК України 1960 р., зазначає, що в резолютивній частині виправдувального вироку зазначається прізвище, ім`я та по батькові виправданого; вказується, що підсудний в пред`явленому обвинуваченні визнаний невинним і по суду виправданим; вказується про скасування запобіжного заходу, про скасування заходів до забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, про речові докази, судові витрати і про порядок та строк оскарження вироку.

Відповідно до ст. 282 КПК України 1960 року, Якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу. Суд своєю ухвалою (постановою) закриває справу, якщо прокурор відмовився підтримувати державне обвинувачення, а потерпілий не бажає скористатися правом, передбаченим частиною другою статті 267 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 248 КПК України 1960 р., При наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Відповідно до ст. 404 КПК України 1960 р., Якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства при звільненні особи від кримінальної відповідальності» звільняючи особу від кримінальної відповідальності суд або суддя має вирішити відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Згідно із ст. 409 КПК України 1960 р., Питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України 2012 р. процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 539 КПК України 2012 року питання, що виникають під час та після виконання вироку суду вирішуються судом за клопотанням прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, а також інших осіб, встановлених законом.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

У той же час, суддя керуючись наведеними вище принципами верховенства та справедливості, дійшов висновку, що, здійснюючи правосуддя на вказаних засадах, має перед усім забезпечити захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до змісту резолютивної частини постанови Франківського районного суду м.Львова від 19.06.2013 р., справу по обвинуваченню ОСОБА_3 за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України закрито, будь які питання щодо стосуються заходів забезпечення, як то зняття арешту не вирішувалися. Провадження по кримінальній справі було закрите, майно не підлягало спеціальній конфіскації, цивільного позову також не було пред`явлено. Відтак, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Беручи до уваги зазначене, наявні всі підстави для повного задоволення клопотання ОСОБА_3 щодо знаття арешту майна, котре належить останньому.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.409 КПК України (редакції 1960 року), п.9 Перехідних Положень КПК України 2012 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений постановою від 21.11.2007 року старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України радника юстиції ОСОБА_4 , на вклади, цінності та ін. майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: арешт невизначеного майна, всього рухомого та нерухомого майна, зареєстрованого 06.12.2007 р. о 14:00 за № 6173053, реєстратор: Стрийська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова Стрийської міжрайонної прокуратури від 30.11.2007 р. № 07/3389, об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме і нерухоме майно, власник: ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник: Стрийська ДНК.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1