ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3656/22 Справа № 215/3472/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
Іменем України

17.11.2022р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з Миколаївським слідчим ізолятором апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2022р., якою обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000315 від 18.07.2017р. за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Нова Каховка, Херсонської області, який мешкає в АДРЕСА_1
продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21.11.2022р. включно, у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання відмовлено
за участю обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2022р., обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000315 від 18.07.2017р. за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21.11.2022р. включно, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився обвинувачений, подав апеляційну скаргу в якій він:
- вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена всупереч вимогам КПК України, та була прийнята лише на підставі існування ризиків, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, без обґрунтованої підозри та без доказів вчинення ним кримінального правопорушення;
- зазначає, що клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять посилання на докази, які б підтверджували його причетність до інкримінованого злочину;
- наголошує, що він тримається під вартою вже 60 місяців та має статус обвинуваченого, проте відповідно до вимог КПК України, він як особа, обвинувачена у особливо тяжкому злочині повинен був триматися під вартою 18 місяців, шо в свою чергу суперечить ЄКПЛ, Конституції України, та ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»;
- прохає оскаржувану ухвалу скасувати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та прохали її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, прохав оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, не доведене до кінця з причин,що не залежали від волі особи, яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з проникненням у приміщення та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, та у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто у кримінальному проступку.

Так ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 18.07.2017 приблизно об 11.00год. він усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном з метою обернення його на свою користь, керуючись корисливим мотивом, через відкриті вхідні двері проник до приміщення магазину «SecondHand» « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , де вчинив напад, поєднаний із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я продавця магазину потерпілу ОСОБА_9 при наступних обставинах.
При цьому обвинувачений, використовуючи предмет, схожий на ніж, наніс не менше чотирьох ударів в область грудної клітини та по одному удару по лівому передпліччю та лівої кисті, в результаті чого заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження небезпечних для життя у вигляді множинних проникаючих колото-різаних ран грудної клітини з права.
Після чого, обвинувачений продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу заволодів з магазину, грошовими коштами потерпілої в розмірі 50 доларів США, станом на 18.07.2017р. еквівалентних 1298,24 грн., а також її особистим майном і документами, якими розпорядився на власний розсуд.
Крім того, обвинувачений 18.07.2017р. приблизно о 11.00год., переслідуючи корисливий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь, шляхом вільного доступу проник до приміщення магазину «SecondHand» «Одяг Некст» за вазаною вище адресою, де умисно, скоїв розбійний напад на продавця магазину потерпілу ОСОБА_9 .
Під час вчинення розбійного нападу обвинувачений, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя потерпілої, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді смерті потерпілої, перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, використовуючи предмет, схожий на ніж, наніс не менше чотирьох ударів в область грудної клітини та один удар по лівому передпліччю, в результаті чого заподіяв потерпілій тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя у вигляді множинних проникаючих колото-різаних ран грудної клітини з права.
Таким чином, обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними, однак свій злочинний намір у вигляді настання смерті потерпілої не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпіла залишилася живою.
Після чого обвинувачений, продовжуючи реалізовувати свій корисний намір, заволодів з магазину, грошовими коштами потерпілої в розмірі 50 доларів США, еквівалентних 1298,24 грн., а також її особистим майном і документами, якими розпорядився на власний розсуд.
Крім того обвинувачений, за місцем свого мешкання у порушення ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» зберігав без передбаченого законом дозволу психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, загальною масою 1,2757г. до моменту її вилучення під час обшуку працівниками поліції у період часу з 16.05год. до 17.40год. 31.07.2017р.

Суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному, провадженні продовжують існувати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, оскільки обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, прийнято судом до розгляду та судовий розгляд триває.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена всупереч вимогам КПК України, та була прийнята лише на підставі існування ризиків, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, без обґрунтованої підозри та без доказів вчинення ним кримінального правопорушення, є неспроможними, за таких підстав.
Так суд першої інстанції на стадії судового слідства, яка триває, досліджує наявність ризиків передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України у сукупності із доказами, які вже отримані в ході судових засідань. При цьому, доводи обвинуваченого, що суд не дослідив наявність обґрунтованої підозри не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, та запобіжний захід продовжується, а не обирається вперше.

З підстав наведених вище також не мають під собою підґрунтя доводи апеляційної скарги, що клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять посилання на докази, які б підтверджували його причетність до інкримінованого злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він тримається під вартою вже 60 місяців та має статус обвинуваченого, проте відповідно до вимог КПК України, він як особа, обвинувачена у особливо тяжкому злочині, повинен був триматися під вартою 18 місяців, що в свою чергу суперечить ЄКПЛ, Конституції України, та ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», на думку суду апеляційної інстанції, також є необґрунтованими за таких підстав.
Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи. Суд апеляційної інстанції зазначає, що суспільний інтерес у цій справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни йому запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань. Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецедентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» 1969р.); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» 1968р.).
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10.02.2011р). У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010р. п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013р. у справі «Волосюк проти України»). При цьому, докази того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, обвинуваченим та його захисником не надані.
Крім того, слід наголосити, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення. При цьому суд враховує відсутність можливості без продовження строку тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Як вбачається, обвинувачений обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, у разі визнання його винуватим, обставини пред`явленого обвинувачення, а саме замаху на вбивство особи з метою розбійного нападу, внаслідок якого потерпіла залишилися живою лише через незалежні від обвинуваченого обставини.
Вказані вище обставини у сукупності та дані про особу обвинуваченого свідчать про наявність на даний час ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що продовжують існувати підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого на строк 60 днів, бо саме такий запобіжний захід здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями ст.. 2 КПК України, та з урахуванням наведеного вище, перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним обґрунтованим та вмотивованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2022р., якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21.11.2022р. включно, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2022р., якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 21.11.2022р. включно, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 22.11.2022р. о 15-00 год. в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг вул. Героїв Підпільників, 31 Дніпропетровської області.

Судді

17 листопада 2022 року м.Кривий Ріг