ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3570/22 Справа № 207/236/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачена ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000025 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 , ч. 1 ст. 306 , ч. 3 ст.307 КК України
ВСТАНОВИЛА:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30.12.2022.
Визначено розмір застави у розмірі 198480 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, не працює, раніше не судима, не проживає за місцем реєстрації, на даний час по справі не допитані свідки, обвинувачені.
Суд зазначив, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може: впливати в не передбачений законом спосіб на свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу відповідно до якої просить скасувати ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року, щодо ОСОБА_7 .
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Сторона захисту вказує, що 08.09.2020 ОСОБА_7 була затримана в порядку ст.208 КПК України, з подальшим застосуванням 10.09.2020 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
21.02.2021 у підготовчому судовому засіданні обвинуваченій було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апелянт звертає увагу, що 13.06.2022 між нею та обвинуваченою було укладено договір про надання юридичної допомоги та з цього часу суд призначив лише 6 судових засідань, серед яких більшість розгляд клопотань сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та допит одного свідка.
Щодо наявності ризиків адвокат вбачає наступне.
Стороною обвинувачення не було доведено жодного ризику, які були зазначені в клопотанні.
ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, має місце реєстрації та постійне місце проживання, тісні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачена та її захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.11.2022 вважали незаконною та такою, що підлягає скасуванню та просили застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Прокурор до суду не з`явився.
На підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без участі сторони обвинувачення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченої та її захисника, перевіривши надані матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 були дотриманні в повній мірі.
В провадженні Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.11.2022 обвинуваченій ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 01.11.2022 було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі, обвинувачена може впливати в не передбачений законом спосіб на свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином .
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_7 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченій строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Твердження сторони захисту про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , обставини провадження та стадію розгляду провадження беззаперечно вказує на їх існування.
Твердження апелянта, що суд в період з 13.06.2022 та станом на 01.11.2022 провів шість судових засідань та допитав лише одного свідка по справі, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що з урахуванням конкретних обставин провадження, судом першої інстанції було визначено розмір застави 198480 гривень, якою обвинувачена може скористатися.
Доводи захисника, що ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання, реєстрацію та міцні соціальні зв`язки, а тому їй слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, враховуючи сукупністю фактичних обставин справи не дає підстав для застосування вищезазначеного запобіжного заходу.
При цьому, вказані дані стороною захисту, як такі, що її позитивно характеризують нівелюються іншими даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, з яких вбачається, що остання обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів.
Вказані обставини свідчать про високу ступінь суспільної небезпечності обвинуваченої та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, а відтак продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Апеляційні доводи адвоката про те, що ОСОБА_7 з 08.09.2020 перебуває під вартою, не спростовує правильність висновків районного суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.
Тобто, з вказаного слідує, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4