Дата документу 22.11.2022
Справа № 316/3363/21
Провадження № 1-і/334/11/22
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
22 листопада 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

18.11.2022 Ленінському районному суду м. Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , в якому вона просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 на 60 діб.

Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, а саме, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, які існували під час застосування даного запобіжного заходу, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченої від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, раніше відбувала покарання за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, що свідчить про те, що вона на шлях виправлення не стала та продовжує злочину діяльність. Крім того, обвинувачена, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення і послідуючого покарання, знаходячись на свободі, може переховуватись від суду, оскільки добре усвідомлює невідворотність покарання. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки обвинувачена мешкала у м. Енергодарі Василівського району Запорізької області, яке на даний час є тимчасово окупованою територією України, у обвинуваченої відсутні постійні соціальні зв`язки та місце роботи, крім того, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, є ризик того, що обвинувачена може залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності. Також, відсутні особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених статтею 194 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримала.

Обвинувачена ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила. Пояснила, що ризики, зазначені прокурором, не існували при обранні їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить змінити їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на менш суворий. У м. Запоріжжі у неї проживає знайомий, у якого вона може проживати. Його адреси вона не знає, але може визначити її візуально.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав думку та клопотання обвинуваченої. Зазначив, що обвинувачена перебуває під вартою майже рік. При цьому, судове провадження затягується не з її вини.

Заслухавши клопотання прокурора, думки інших учасників судового провадження, дослідивши письмові документи, додані до клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.09.2022 № 49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» територіальна підсудність справ Енергодарського міського суду Запорізької області визначена Ленінському районному суду м. Запоріжжя.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до частини третьої статті 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: (1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; (2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
У клопотанні необхідність продовження строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, не зменшились, а саме обвинувачена може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 обвинуваченій ОСОБА_4 продовжений строк тримання під вартою на 60 діб до 28.11.2022. Підставами продовження строку тримання під вартою стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 частини першої статті 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).
Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.
Проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також, вона не має стійких соціальних зв`язків та джерел доходів..
Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, відсутність у неї стійких соціальних зв`язків та джерел доходів, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився. При цьому суд враховує, що обвинувачена, з метою уникнення кримінальної відповідальності та перешкоджання подальшому здійсненню судового провадження, може виїхати на тимчасово окуповану територію України, враховуючи її зареєстроване місце проживання.
Прокурором не доведений ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, оскільки обвинувачена в силу статті 89 КК України є раніше несудимою особою, а зняті судимості не можуть враховуватись судом як обставини, що характеризують обвинувачену, при обґрунтуванні ризиків.
Таким чином, є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист життя та здоров`я особи.

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема її належну поведінку, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу необхідно відмовити.
Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:
клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Термін дії ухвали закінчується 20 січня 2023 року о 13.20 годині.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повна ухвала складена 22 листопада 2022 року.

Суддя: