Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
234/8332/20: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту; Незаконне заволодіння транпортним засобом.
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 12.01.2023
Номер судового провадження: 11-кп/803/398/23
ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/398/23 Справа № 234/8332/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднанні кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001329, № 0000044, № 0001621, № 0001541, № 0002242, № 0002113 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 13.12.2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці позбавлення волі, звільненого по відбуттю призначеного судом покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним за ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Корсакова Сахалінської області рф, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Краматорського міського суду Донецької області від 04.08.2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4

визнано винним за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину за наступних обставин.

10.06.2020 року приблизно о 02.50 год. ОСОБА_7 разом із своїм знайомим ОСОБА_9 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_5 . В ході спільного спілкування у ОСОБА_7 і ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_10 .

Вступивши в злочинну змову з ОСОБА_9 і реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 прийшли до домоволодіння АДРЕСА_6 , де ОСОБА_7 переліз через паркан даного домоволодіння, відчинив хвіртку, через яку пройшов ОСОБА_9 , який залишився на території двору спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб попередити ОСОБА_7 у випадку небезпеки.

ОСОБА_7 , в свою чергу, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне, повторне заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, через дверний отвір пройшов до приміщення недобудованого гаража, який є іншим приміщенням і розташований на території вищевказаного домоволодіння, що належить ОСОБА_10 , звідки викрав майно останнього, після чого, з викраденим майном ОСОБА_7 і ОСОБА_9 пішли до виходу з території даного домоволодіння, де їх протиправні дії були помічені господарем домоволодіння ОСОБА_10 , який став пред`являти законні вимоги останнім про повернення майна. Помітивши ОСОБА_10 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , ігноруючи його законні вимоги, діючи відкрито, умисно, повторно, за попередньої змовою групою осіб, з корисливих спонукань, викрали чуже майно, що належить ОСОБА_10 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4 056,03 грн..

Крім того, 28.07.2020 року приблизно о 03.00 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проходили біля будинку № 12 по вулиці Прилуцькій у м. Краматорську, де зупинившись біля балкону квартири АДРЕСА_7 звернули увагу на відсутність господарів у приміщенні вказаної квартири.

В цей момент, приблизно о 03.30 годині 28.07.2020 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на таємне, повторне, викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, за допомогою фізичної сили відігнули решітку балкону вищевказаної кварти, через яку потрапили до приміщення балкону та за допомогою фізичної сили шляхом зламу вхідної двері балкону зайшли до приміщення квартири, звідки викрали майно, що належить ОСОБА_11 , після чого, намагаючись зникнути з місця скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прослідували до балкону квартири разом з викраденим майном, та по черзі вистрибнувши на землю разом з викраденим майном були помічені мешканцями будинку, які зробили зауваження щодо здійснення крадіжки майна. В цей момент ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що їх злочинні дії були викриті сторонніми особами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою утримання при собі викраденого майна з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 46 255 гривень 928 копійок.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за самостійне вчинення низки злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі. Вирок відносно ОСОБА_9 не оскаржується.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність своєї вини та правильність кваліфікації його дій вказує, що вирок суду незаконний в частині призначеного покарання. Так, обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що він є опікуном матері, яка потребує догляду; зауважує, що веде спільний побут з цивільною дружиною ОСОБА_12 , спільною з ней дитиною ОСОБА_13 , 2015 року народження. Звертає увагу колегії суддів, що суд першої інстанції при винесенні вироку не врахував наявність попереднього вироку Краматорського районного суду Донецької області від 18.11.2020 року за ч. 1 ст. 162 КК України. Просить вирок змінити та призначити йому остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В доповнені до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував клопотання прокурора про призначення йому покарання шляхом складання вироків, тобто не врахував вирок Краматорського районного суду Донецької області від 18.11.2020 року при визначенні йому остаточного покарання строком на 5 років, тому просить його зазначити в оскаржуваному вироку.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, оскільки останній хоче вступити до лав Збройних Сил України та боронити державу.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, клопотання про зміну запобіжного заходу та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, апеляційної скарги, вважав їх необґрунтованими та просив відмовити в їх задоволенні.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

РозпорядженнямВерховного Суду №40 від 22.07.2022 року територіальну підсудність справ Донецького апеляційного суду визначено за Дніпровським апеляційним судом.

Колегією суддів дане кримінальне провадження фактично отримано 03.11.2022 року після автоматизованого розподілу судової справи в порядку ст. 35 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1ст.404КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не оскаржується, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції виключно в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не звернув увагу на наявність підстав для призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, а саме за оскаржуваним вироком та вироком Краматорського міського суду Донецької області від 18.11.2020 року за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційну скаргу подано лише обвинуваченим ОСОБА_7 , і в ній останній фактично просить погіршити своє становище, оскільки у випадку призначення судом апеляційної інстанції остаточного покарання за сукупністю вироків, обвинуваченому слід призначити більш суворе покарання. За таких обставин, враховуючи, що законодавець передбачає імперативну заборону на погіршення становища обвинуваченого за результатами розгляду апеляційної скарги самого обвинуваченого, колегія суддів позбавлена можливості задовольнити дані доводи апеляційної скарги.

Крім того,колегія суддівзвертає увагуна існуванняправового механізму,передбаченого п.11ч.1ст.537КПК України,яким встановлено,що під час виконання вироків суд, визначенийчастиною другою статті 539цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків. Таким чином, обвинувачений має альтернативне право на звернення до суду в порядку виконання вироку.

Також колегія суддів відмічає, що в матеріалах провадження відсутній попередній вирок, не зазначено про нього і в анкетних відомостях обвинуваченого ОСОБА_7 , що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішувати питання про призначення покарання за сукупністю вироків.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 414 КПК України встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, діяння, в якому його обвинувачують, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 15.02.2022 року у справі № 636/4105/20, суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили тяжкі злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили менш небезпечні кримінальні правопорушення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд відповідно дост. 65 КК Україниврахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, визначене в середніх межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України, а тому вважати явно несправедливим покарання, призначене ОСОБА_7 , колегія суддів не може і, відповідно, не знаходить правових підстав для зміни вироку суду в цій частині.

Посилання обвинуваченого на спільне проживання з цивільною дружиною ОСОБА_12 та спільною з ней дитиною ОСОБА_13 , 2015 року народження, вже було прийнято до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, тому ОСОБА_7 і було призначено покарання, яке не є максимальним, передбаченим санкцією ч. 3 ст. 186 України. Крім того, вчинений обвинуваченим злочин є умисним корисливим злочином, обвинувачений разом зі своїм спільником вчинив ряд відкритих крадіжок, що вказує на системну протиправну діяльність ОСОБА_7 .

Прослуховуванням аудіозапису судового засідання в суді першої інстанції встановлено, що прокурором в судових дебатах була озвучена саме та міра покарання, яку призначив суд у оскаржуваному вироку, тож посилання апеляційної скарги обвинуваченого на недотримання судом правової визначеності щодо позиції прокурора в судових дебатах є безпідставними.

Відносно клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який колегія суддів виходить з наступного.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченомуглавою 18 КПК України.

Відповідно доч.1ст.177КПК Україниметою застосуваннязапобіжного заходує забезпеченнявиконання підозрюваним,обвинуваченим покладенихна ньогопроцесуальних обов`язків,а такожзапобігання спробам: 1)переховуватися відорганів досудовогорозслідування та/абосуду; 2)знищити,сховати абоспотворити будь-якуіз речейчи документів,які маютьістотне значеннядля встановленняобставин кримінальногоправопорушення; 3)незаконно впливатина потерпілого,свідка,іншого підозрюваного,обвинуваченого,експерта,спеціаліста уцьому жкримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальномупровадженню іншимчином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177цього Кодексу, крім випадків, передбаченихчастинами шостоютасьомоюстатті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 3 ст. 186 КК України та оскаржуваним вироком засуджений до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьомуКПК Українине вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів, ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду є вірогідним, крім того з огляду на військові дії на території Донецької області, де обвинувачений фактично мешкав до затримання можливість переховування від суду є більш ймовірною, адже обвинувачений може перейти на тимчасово окуповано територію та переховуватись від суду, уникаючи покарання.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На думку колегії суддів, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик вчинити нове кримінальне правопорушення, адже він неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, не має стійких соціальних зв`язків, а наявність хворої матері не стала запобіжним чинником для обвинуваченого при вчинені злочинів, а тому не є запобіжником на даний час.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час апеляційного розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, в якому обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відбувати реальне покарання, з метою забезпечення його виконання, колегія суддів вважає необхідним залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Посилання обвинуваченого на бажання вступити до Збройних Сил України з метою оборони держави не є предметом компетенції суду апеляційної інстанції, адже нормативно-правове регулювання згідно ст. 616 КПК України передбачає право обвинуваченого на звернення до прокурора з відповідним клопотанням.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотисудового розгляду судом першої інстанції не допущено, вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни вироку немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...