СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/389/23
ун. № 759/810/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане у кримінальному провадженні №0000074 від 26.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді надійшло клопотання Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане у кримінальному провадженні № 0000074 від 26.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що майно, яке було вилучене під час обшуку 29.12.2022 в період часу з 08 год. 23 хв. по 11 год. 21 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ; 29.12.2022 в період часу з 12 год. 37 хв. по 14 год. 09 хв. за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, 31, оф. 108, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України може бути використане як доказ факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що вказане майно вилучене в ході проведеного санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2022 у справі № 1-кс/759/4319/22, ун.№759/16485/22, а саме за адресою: АДРЕСА_1 ; на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2022 у справі № 1-кс/759/4604/22, ун.№759/17640/22, а саме за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, 31, оф. 108.

Прокурор посилається на те, що вилучене майно належить ОСОБА_6 та є речовими доказами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене вище, прокурор просив накласти арешт на майно з метою належного зберігання речових доказів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав в ньому зазначених. Також в судовому засіданні прокурор надав фотографію фіскального чеку «Нова Пошта», зазначив, що клопотання пор накладення арешту подано в строк передбачений КПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію викладену в письмових запереченнях поданих 01.02.2023 до суду, в яких серед іншого вказав, що в самому клопотанні не наведено жодного переконливого обґрунтування щодо необхідності накладення арешту на майно, а містяться лише загальні формулювання, слідчий із прокурором взагалі не зазначають у своєму клопотанні про те чи відповідає майно, яке вони просять арештував, критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, і чи є таке майно та чи взагалі може воно бути чи ні у даному кримінальному провадженні речовим доказом. В цьому аспекті обґрунтування як таке взагалі відсутнє, воно зводиться до того, що раз здійснили вилучення під час проведення обшуку того чи іншого майна, то значить потрібно його арештувати. Клопотання всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України не містить належного обґрунтування необхідності вказано арешту. Також звертає увагу на відсутність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, доведення наявності яких покладається на слідчого, прокурора та на те, що слідчий із прокурором про такі ризики взагалі у клопотанні нічого не зазначено, не дивлячись на їх обов`язок доводити наявність таких. Слідчим та прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, та не доведено, що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий із прокурором звернулися із клопотанням. Крім того, надав копію відповіді на адвокатський запит (вх. №9246 від 16.02.2023) про надання інформації від 23.02.2022 стосовно клопотань про накладення арешту на вилучене під час обшуку майна ОСОБА_6 відповідно до якої, 02.01.2023 до суду подано клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, ухвалою слідчого судді від 04.01.2023 вказане клопотання було повернуто за заявою слідчого; 06.01.2023 подано клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , 10.01.2023 клопотання повернуто слідчому за його заявою, із встановленням строку 72 години для усунення недоліків; 12.01.2023 подано клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , того ж дня клопотання повернуто слідчому, із встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав думку адвокат ОСОБА_5 посилався на пропуск строку подання клопотання про накладення арешту, оскільки 29.12.2022 було проведено обшук, а звернувся до суду з клопотанням слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про накладення арешту на майно лише 02.01.2023. Також адвокат стверджує, що діями нотаріуса, якому інкримінується ч. 1 ст. 388 КК України, не було погашено обтяження на майно, як це зазначає прокурор, а були внесені зміни до відповідного реєстру в результаті чого утворилися нові ділянки боржника ОСОБА_8 , які так і залишились під арештом.

Вислухавши доводи прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також дослідивши матеріали, надані прокурором та адвокатом, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження №0000074 від 26.07.2022, вбачається, що досудове розслідування у ньому здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Прокурор у клопотанні просить накласти арешт на майно, що було вилучене 29.12.2022 в період часу з 08 год. 23 хв. по 11 год. 21 хв., за адресою: АДРЕСА_1 ; 29.12.2022 в період часу з 12 год. 37 хв. по 14 год. 09 хв. за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, 31, оф. 108, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту вказаного вище майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Обґрунтованими є посилання адвоката ОСОБА_5 , що клопотання про накладення арешту необхідно було подати протягом 48 годин після вилучення майна.

29.12.2022 було проведено обшук, а звернувся до суду з клопотанням слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про накладення арешту на майно 02.01.2023.

16.01.2023. (вх. № 2272) до канцелярії суду надійшло клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, подане у кримінальному провадженні №0000074 від 26.07.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, яке датоване 14.01.2023.

Прокурором на спростування позиції сторони захисту у судовому засіданні було надано фотографію фіскального чеку «Нова Пошта» дата оформлення 31.12.2022, відповідно до якого, прокурор стверджує, що вказане клопотання було направлено в строк передбачений КПК України, однак, слідчий суддя не бере до уваги вказану інформацію, оскільки з даної фотографія не можливо встановити що саме було відправлено. Інших доказів, які б підтверджували факт подачі клопотання про арешт, зокрема, листка опису вкладень, матеріали вказаного клопотання не містять.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вказані доводи адвоката ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заслуговують на увагу, оскільки з досліджених вище документів вбачається, що клопотання про арешт майна було подане з пропуском строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, а питання про їх поновлення не ставиться перед слідчим суддею.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки (ст. 116 КПК України).

Отже, закріплений в абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України строк у 48 годин це той строк, протягом якого прокурор мав право подати клопотання про арешт, а по закінченню вказаного строку він може реалізувати таке право виключно у випадку поновлення такого строку, відповідно до ст. 117 КПК України.

Прокурором пропущено строк на подачу клопотання про накладення арешту і поновити строк він не просить, тому з аналізу положень ст. ст. 113, 116, 117 КПК України вбачається висновок про втрату прокурором процесуальної можливості (права) на подачу такого клопотання, що також є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

При вирішенні питання арешту майна актуальною є практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Зосимов проти України» (Заява № 4322/06) від 07.07.2016 (набуло статусу остаточного 07.10.2016).

В п. 73 наведеного рішення ЄСПЛ зазначено, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності для цілей статті 1 Першого протоколу, як і для обговорених вище цілей статті 8, передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає в себе свободу від свавілля (див., серед інших джерел, рішення у справі «Смірнов проти Росії» (Smirnov v. Russia), заява № 71362/01, пп. 55-56, від 7 червня 2007 року, та рішення у справі «Коваль та інші проти України» (Koval and Others v. Ukraine), заява № 22429/05, п. 125, від 15 листопада 2012 року).

Отже, при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ та встановлені обставини при розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує, що накладення арешту на майно в спірних правовідносинах не відповідатиме принципу законності та не досягає «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, оскільки прокурором не доведено причетність вилученого майна ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, що розслідується, не вказані критерії, зазначені у статті 98 КПК України, яким відповідає майно ОСОБА_6 , не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів, клопотання подане з пропуском строків і питання про їх поновлення не ставиться перед слідчим суддею.

За таких обставин, слідчим суддею зроблено висновок про відсутність підстав для накладення арешту на майно, оскільки зміст клопотання прокурора свідчить про не доведеність існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вищезазначене майно є доказом злочину.

Враховуючи те, що прокурором не доведено необхідність застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а також те, що клопотання подане з пропуском строків і питання про їх поновлення не ставиться перед слідчим суддею, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372, 376, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 03 березня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1