Номер провадження: 11-кп/813/783/23
Справа № 946/2055/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 07.12.2022 у к/п 0000609 від 25.04.2020 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка Болградського р-ну Одеської обл., громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на опікунстві особу похилого віку, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортним засобами строком на 2 роки.

Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту, а саме з 07.12.2022, зараховано йому згідно ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення в строк покарання з 07.12.2022 до набрання вироком законної вили, виходячи з розрахунку день за день.

Скасовано накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 27.04.2020 арешт на вилучені 24.04.2020 в ході огляду місця ДТП мопед та автомобіль. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 24.04.2020 приблизно о 20 год. 40 хв., у темну пору доби, керуючи автомобілем «Toyota Avensis» реєст. номер НОМЕР_1 , та наближаючись до нерегульованої ділянки на 231 км + 100 м автодороги «Одеса - Рені» з боку с. Броска в напрямку с. Саф`яни Ізмаїльського р-ну Одеської обл., в порушення вимог п. 1.5., пп. «б» п. 2.3., пп. «в» п. 14.2. ПДР, не був уважним, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміни, маючи реальну і об`єктивну можливість перед початком виконання маневру обгону бачити, що у зустрічному йому напрямку рухається мопед «LEADER» реєст. номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , та відмовитися від виїзду на зустрічну смугу напрямку руху, яка була на небезпечній дистанції зайнята вказаним мопедом, здійснюючи рух у зустрічному напрямку, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не відмовився від здійснення небезпечного маневру обгону, а проявляючи кримінально протиправну самовпевненість, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з передньою частиною кузова керованого ним автомобіля «Toyota Avensis» з мопедом «LEADER», після чого обидва транспортні засоби в некерованому стані виїхали за межі проїзної частини, де сталося перекидання мопеду з подальшим його руйнуванням.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водію мопеда ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заподіяно тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та внаслідок яких настала смерть потерпілого на місці події.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим з таких підстав:

- судовий розгляд було проведено упереджено, не об`єктивно, оскільки суд 1-ої інстанції надавши перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту у можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 є гагаузом за національністю та не в повному обсязі розуміє українську мову;

- обвинувачений має повну середню освіту, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні бабусю, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання;

- обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину та в межах своїх матеріальних можливості вживав заходів щодо відшкодування завданих збитків. Відповідно до змісту досудової доповіді ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є низьким;

- обвинувачений сам з`являвся у всі судові засідання, не переховувався, не тримався під вартою, у зв`язку з чим застосування відносно запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим;

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 07.12.2022 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання від потерпілої ОСОБА_11 , в якому вона просить розгляд апеляційної скарги проводити за її відсутності, зауважує, що не наполягає на призначенні ОСОБА_8 найсуворішого виду покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, апеляційний суд апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, не встановивши при цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду та констатує, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками - порушення прави дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Водночас, зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що під час судового засідання ОСОБА_8 хоча і зазначив, що вину у висунутому обвинуваченні визнає повністю, але під час надання пояснень фактично не погодився з порушенням ним ПДР, зазначивши що він виконав їх вимоги. Натомість, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі.

В той же час, апеляційний суд погоджується з доводами захисника відносно того, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим з огляду на наступні обставини.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції, пославшись на положення ст. 65 КК України зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та відомості щодо особи обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні бабусю, за місцем проживання характеризується позитивно, вжив заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди в межах своїх можливостей.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно з положеннями ст. 67 КК України судом 1-ої було встановлено не було.

Водночас, ст. 50 КК України передбачає, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого .

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

У постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС по справі № 523/12810/15-к від 26.05.2020 зазначено що, питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, утому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має повну середню освіту, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні бабусю, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання. Водночас, апеляційний суд також враховує необережну форму вини та обставини вчиненого злочину.

При цьому, у постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 09.02.2023 (справа №448/1911/18) зазначено, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як на досудовому розслідуванні так і під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував заподіяну шкоду в межах своїх можливостей, у судовому засіданні апеляційного суду повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, у зв`язку з чим визнає його щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка що не наполягала на призначенні ОСОБА_8 найсуворішого виду покарання.

В той же час, апеляційний суд враховує стан здоров`я обвинуваченого, який також отримав ушкодження внаслідок ДТП, що підтверджується відповідними матеріалами провадження та медичною документацією.

Частиною 1 ст. 75 КК України, передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що основне покарання у виді позбавлення волі із випробуванням та покладанням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, у даному провадженні буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним кримінальних правопорушень і водночас буде справедливим балансом між дотриманням його прав та загальнодержавними інтересами.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на те, що злочин вчинено ОСОБА_8 під час керування джерелом підвищеної небезпеки з допущенням грубих порушень ПДД, та з огляду на наслідки, які настали, а саме смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі порушується питання про скасування оскаржуваного вироку у повному обсязі, при цьому, фактичні обставини справи та доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину ніким не оскаржується, тому підстави для повного скасування вироку відсутні.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції зміні, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

З урахуванням того, що апеляційним судом ОСОБА_8 призначено покарання з випробуванням, а ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 , який утримається в ДУ «Ізмаільский слідчий ізолятор».

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 07.12.2022, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - змінити, в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В інший частині вирок залишити без змін.

Звільнити засудженого ОСОБА_8 з-під варти негайно.

Копію вступної та резолютивної часини ухвали апеляційного суду направити в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3