Справа № 463/4346/22
Провадження № 11-п/811/236/22 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові подання Личаківського районного суду м. Львова про направлення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на розгляд до іншого суду,

в с т а н о в и л а :

09 листопада 2022 року до Львівського апеляційного суду надійшло подання Личаківського районного суду м. Львова про направлення скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 10 червня 2022 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України, на розгляд до іншого суду.

Із подання вбачається, що у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває скарга ОСОБА_5 на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за його заявою про вчинення, на його думку, суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 кримінального правопорушення. У зв`язку з заявленням усіма суддями Личаківського районного суду м. Львова заяв про самовідвід, які було задоволено, за вказаною скаргою провадження не відкрито, а подальший автоматизований розподіл справи неможливий.
Заслухавши доповідь судді, розглянувши подання, колегія суддів вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.
У Личаківському районному суді м. Львова на момент надходження скарги ОСОБА_5 повноваження слідчих суддів здійснювали усі судді: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
16 червня 2022 року автоматизованою системою визначено слідчого суддю ОСОБА_15 для розгляду вищевказаної скарги ОСОБА_5 . Слідчий суддя ОСОБА_15 заявив самовідвід з тих підстав, що ОСОБА_5 оскаржує бездіяльність уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 10 червня 2022 року про вчинення кримінального правопорушення суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 , який є його колегою по роботі, та з метою недопущення будь-яких сумнівів у постановленому за наслідками розгляду скарги рішенні суду. Ухвалою суду від 20 червня 2022 року заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_15 задоволено.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) слідчого судді кримінальне провадження передається на розгляд іншому слідчому судді. У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

Частиною 5 ст. 82 КПК України передбачено, що якщо після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду, то вирішується питання про передання кримінального провадження до іншого суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З системного аналізу вказаної норми закону вбачається, що у разі задоволення заяви судді про самовідвід від судового розгляду у кримінальному провадженні, такий суддя в подальшому не може брати участь у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
20 червня 2022 року автоматизованою системою документообігу суду слідчим суддею у справі № 463/4346/22 за скаргою ОСОБА_5 визначено суддю ОСОБА_6 , який заявив самовідвід у зв`язку з тим, що скарга ОСОБА_5 стосується нібито вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.
Зазначений самовідвід був розглянутий та задоволений суддею ОСОБА_15 , який вже був відведений від розгляду справи № 463/4346/22 ухвалою від 20 червня 2022 року.
Аналогічним чином суддею ОСОБА_16 було задоволено заяви про самовідвід слідчих суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що оскільки суддя ОСОБА_15 був відведений від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то він не мав права розглядати заяви про самовідвід інших суддів у цьому ж кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, суддя ОСОБА_15 , який був відведений від розгляду вказаної справи, підлягав виключенню із списку суддів для авторозподілу справи у ЄСІТС (ч. 3 ст. 35 КПК).

Отже, судові рішення від 22.06.2022, 27.06.2022, 29.06.2022, 05.09.2022, 07.09.2022, 08.09.2022, 14.10.2022, 18.10.2022 прийняті суддею ОСОБА_15 з істотним порушенням вимог КПК (п.2 ч. 2 ст. 412 КПК України), тобто є незаконними, й відповідно не можуть залишатися в силі.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на таке.
Правове регулювання відводу (самовідводу) судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу. Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Як вбачається з матеріалів подання слідчий суддя ОСОБА_6 заявив самовідвід, оскільки скарга ОСОБА_5 містить в собі посилання на кримінальне правопорушення, нібито скоєне ним.
Відповідно до частини першої статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Обставинами, на які посилається суддя у своїй заяві про самовідвід, є передбачені у п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Враховуючи наведене, а також той факт, що суддя не може слухати праву щодо самого себе, на думку апеляційного суду існували об`єктивні підстави для задоволення заяви слідчого судді ОСОБА_6 про самовідвід.
Щодо заявлення самовідводів іншими слідчими суддями, колегія суддів вважає такі безпідставним та необґрунтованими виходячи з наступного.
Так, на питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України».
У п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивного, який полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивного, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.
Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Згідно з пунктами 1,2 ч. 7 ст. 56 зазначеного Закону суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону. Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу.
Припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді. Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.
Сумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 32, п.3 ч. 1 ст. 34 КПК України розгляд кримінального провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення забороняється тим судом, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав дану посаду. У такому випадку кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду. При цьому, наявність іншого процесуального статусу судді чи його відсутність (особі не повідомлялося про підозру), відповідно до змісту ч. 1 ст. 34 КПК України, не може бути підставою для зміни підсудності.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що подання Личаківського районного суду м. Львова є необґрунтованим, а тому у задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 34, 376, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у задоволенні подання Личаківського районного суду м. Львова про направлення матеріалів справи за скаргою ОСОБА_5 на ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 10.06.2022 до іншого суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2