Справа № 468/9/23-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

18.01.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000262 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2023 року до Баштанського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог КПК України, підстав для закриття справи немає.

Крім того, прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується хоч і закінчується відповідно до ухвали слідчого судді 16.02.2023 року, але досудове розслідування в даному провадженні було продовжене лише до 23.01.2023 року. Мотивує клопотання тим, що не зменшились і не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також за який неможливе звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК України, Також обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які йому відомі та які ще не допитані судом на стадії судового провадження. Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні у стані алкогольного сп`яніння найбільш тяжкого правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У зв`язку з цим прокурор просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Представник потерпілої проти призначення справи до судового розгляду не заперечував, просив долучити до матеріалів справи позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обвинувачений не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який, оскільки бажає далі особисто або опосередковано брати участь в бойових діях.

Захисники не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Також захисник ОСОБА_6 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, який не пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою, оскільки заявлені прокурором ризики нічим не підтверджені та не дають підстав для застосування до обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу. Крім того такі ризики перестали існувати, оскільки досудове розслідування завершене. Натомість обвинувачений має бойовий опит, є учасником бойових дій та має необхідні спеціальні знання для допомоги ЗСУ. У зв`язку з цим захисник просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, або вирішити питання про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби відповідно до ст. 616 КПК України.

Заслухавши прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого та його захисників, вивчивши обвинувальний акт, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2022 року на той час підозрюваному ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.02.2023 року. Проте досудове розслідування в даному кримінальному провадженні закінчувалось 23.01.2023 року.

Відповідно до ч.4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявлене стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу, суд приймає до уваги ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_5 вже має статус обвинувачуваного у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням обґрунтованості його підозри.

Крім того, суд також враховує ту обставину, що не відпали підстави, за яких на досудовому розслідуванні було обрано та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, можливість ухилення обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Такі ризики підтверджуються тяжкістю обвинувачення, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ст. 75 КК України неможливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Також, виходячи із суті та змісту викладеного в обвинувальному акті обвинувачення, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки під час несення військової служби допустив вживання алкоголю та обвинувачується на цьому фоні у вчиненні відповідного тяжкого злочину, що може свідчити про можливе легковажне ставлення обвинуваченого до вчинення порушень закону.

Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які йому відомі, при цьому вказані свідки не допитані судом і сам факт того, що досудове розслідування в даному кримінальному провадження закінчене не свідчить про зменшення такого ризику, оскільки лише змінилась стадія кримінального провадження з досудового розслідування на судове провадження, на якій відповідні показання свідків мають сприйматись судом усно особисто та вперше в незалежності від змісту таких показань на досудовому розслідуванні.

Дійсно нових ризиків прокурор не навів, проте з часу поміщення обвинуваченого під варту не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі ризики є суттєвими та такими, що не дають можливості суду обрати відносно обвинуваченого інший більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Крім того, відповідно до диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

За такого, звертаючись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу сторона кримінального провадження має вказати на який запобіжний захід має бути змінене тримання під вартою та обґрунтувати таку можливість, оскільки, виходячи з принципу диспозитивності, суд на власний розсуд це не може вирішити. Передбаченим законом винятком з цього є випадок відмови слідчого судді чи суду в обранні запобіжного заходу та обрання на власний розсуд іншого більш м`якого запобіжного заходу (ч.4 ст. 194 КПК України), але в даному кримінальному провадженні дана стадія минула та вирішується питання саме про продовження чи заміну раніше обраного запобіжного заходу.

Також не може бути задоволене клопотання про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби відповідно до ст. 616 КПК України, оскільки, по-перше, перед судом таке клопотання відповідно до ст. 616 КПК України може заявити лише прокурор, по-друге, таке клопотання стосується проходження військової служби за призовом та потребує долучення додаткових документів, натомість з обвинувального акту слідує, що ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом.

У зв`язку з цим таке клопотання сторони захисту також не може бути задоволене.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За такого, саме на стадії підготовчого провадження суд зобов`язаний оцінити обвинувальний акт на його відповідність за формою та змістом вимогам закону і саме на суд покладені такі обов`язки з перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону.

Не звільняє суд від такого обов`язку перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону і те, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор вже в ході судового розгляду має змогу змінити обвинувачення в суді, оскільки, по-перше, зміна прокурором обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України стосується зміни кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а не приведення обвинувального акту у відповідність до вимог закону за його формою та змістом, по-друге, таке право прокурору надане на стадії судового розгляду кримінального провадження, а суд зобов`язаний перевірити обвинувальний акт та клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру на їх відповідність вимогам закону до цього на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Натомість, в тексті обвинувального акту відносно ОСОБА_5 у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення вказані лише відповідні порушення водієм ОСОБА_5 ПДР та їх наслідок наїзд на пішохода, внаслідок чого останній загинув на місці події.

Проте в обвинувальному акті у вказаних частинах взагалі не зазначені інші необхідні для розгляду даного провадження обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: як відбувалось контактування автомобіля та пішохода, якими частинами (механізм ДТП); що сталось від такого контактування власне з пішоходом (наприклад, впав на землю, на транспортний засіб чи під транспортний засіб тощо).

Також вказано лише те, що пішохід ніс службу біля блок-посту, що не стосується власне дорожньої обстановки на момент ДТП.

Натомість відповідно до п. 1.10 ПДР пішоходом визнається учасник дорожнього руху, який бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу, що також може виключати те, що особа яка несе службу (виконує роботу) на блок-посту є пішоходом в розумінні ПДР.

Проте у відповідних розділах обвинувального акту нічого не вказано про те, яку участь у дорожньому русі брав пішохід, як він рухався до зіткнення з автомобілем (в попутному чи зустрічному напрямку, прямолінійно чи повертав, чи перетинав проїзну частину від обочини до обочини, чи стояв на проїзній частині, чи стояв в конструктивних елементах блок-посту).

Також обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується порушення відповідних пунктів ПДР, які регламентують дії водія перед зміною напрямку руху, але далі в обвинувальному акті взагалі не вказано чи змінював напрямок руху водій та яким чином (ліворуч чи праворуч, з виїздом на зустрічну смугу руху чи з виїздом за межі проїзної частини, на обочину, чи допустив занос автомобіля тощо).

Крім того, відповідно до обвинувального акту пішохід отримав множинні тілесні ушкодження, поєднану травму тіла, від яких помер, одночасно з цим ОСОБА_5 інкримінується саме порушення відповідного пункту ПДР, який регламентує дотримання безпечного інтервалу. При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху. Проте описані в обвинувальному акті фактичні обставини без більш докладного опису механізму ДТП щодо його суттєвих обставин описаних вище не дають достатнього уявлення про те, яким чином недотримання безпечного бічного інтервалу саме за викладених в обвинувальному акті обставин могло призвести до таких тілесних ушкоджень у пішохода.

За такого, в обвинувальному акті фактично не викладений механізм ДТП та інші необхідні для розгляду обставини кримінального правопорушення, які є обов`язковими для даних категорій кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

При цьому, відсутність чіткого та однозначного викладення вказаних вище обставин дорожньо-транспортної пригоди унеможливлює також і визначення відповідних меж судового розгляду за ст. 337 КПК України.

Натомість відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 року № 5-328 кс 16 важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Згідно з ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

За такого, з врахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, зазначення описаних вище істотних обставин інкримінованого особі кримінального правопорушення щодо істотних обставин події та механізму кримінального правопорушення, які відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України підлягають встановленню та доказуванню, з врахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та врахуванням передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, а тому обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, що унеможливлює призначення такого обвинувального акта до судового розгляду.

За таких обставин через невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Також не може бути долучена до матеріалів кримінального провадження позовна заява потерпілої, оскільки такі дії є відповідно до ст. 315 КПК України заходами для підготовки справи до судового розгляду, а оскільки судом вказано про неможливість призначення даного обвинувального акта до судового розгляду, то і позовна заява потерпілої підлягає поверненню стороні потерпілої, що не перешкоджає їй звернутись з вказаним позовом в даному кримінальному провадженні після усунення недоліків обвинувального акту.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу та про скасування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби відповідно до ст. 616 КПК України відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Недригайлів Сумської області, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 18.03.2023 року включно.

Строк дії ухвали в частині продовження строку запобіжного заходу - до 18 березня 2023 року включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000262 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернути представнику потерпілої адвокату ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: