Справа № 465/1562/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/138/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року у м.Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 04 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» - ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року із урахуванням ухвали цього ж суду від 30 січня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням в доход держави 10% із суми заробітку засудженої.

На підставі ч.2 ст.69 КК України ухвалено не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди. У решті вимог відмовлено.

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 , 11 лютого 2021 року, приблизно о 06 год. 15 хв., керуючи трамваєм марки «КТ4-СУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вулиці Городоцькій навпроти буд. №149, у м. Львові в напрямку центральної частини міста, порушила вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б) і д); Розділу 10 п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразились у тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом, була неуважною до дорожньої обстановки, створила своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, під час початку руху не урахувала дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати трамваєм, розпочавши рух не переконалася, що по переду керованого нею трамвая знаходиться пішохід ОСОБА_6 , що і призвело до наїзду на пішохода, котра знаходилась попереду трамвая.

У результаті вищевказаного порушення водієм ОСОБА_8 , правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №32/21 від 18.02.2021 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закриті переломи кісток тазу - крижової кістки, лонної кістки обох лонних кісток, правої сідничної кістки. Вказані ушкодження могли утворитись 11 лютого 2021 року від стискання між двома тупими предметами (вагонними буферами), не характерні для падіння з висоти власного росту і відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

На вказаний вирок суду представник потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині стягнення моральної шкоди та стягнути на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Свої апеляційні вимоги апелянт мотивує тим, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим у частині розміру стягнутих коштів. Покликається, що суд не повною мірою врахував ступінь моральних страждань позивача та обставини справи. Звертає увагу, що в результаті ДТП, що відбулось між двома трамваями, ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які стали причиною втрати 20% працездатності. Вказані ушкодження понесли за собою тривалий розлад здоров`я та пригнічений емоційний стан у зв`язку із неможливістю вести звичайний для позивача спосіб життя. Вказує, що місцевий суд не врахував, що позивач зазнала стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені наслідками травм, що призвели до помірно вираженого обмеження її життєдіяльності, у тому числі і працездатності. Внаслідок ДТП ОСОБА_12 доволі важко пересуватись та обслуговувати себе у зв`язку із постійними болями у хребті. Приступити до роботи та повноцінно працювати вона не має змоги.

При апеляційному розгляді справи представник потерпілої підтримала подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просила таку задоволити.

Представник цивільного відповідача ЛКП «Львівелектротранс», обвинувачена, захисник та прокурор заперечили апеляційну скаргу, з огляду на безпідставність такої.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.286 КК України, а також вид та розмір призначеного їй покарання учасниками провадження в апеляційному порядку не оспорюється, а тому, з урахування вимог ч.1 ст.404 КПК України, у цій частині оскаржуваний вирок апеляційним судом не переглядається.

Згідно поданої апеляційної скарги вирок суду відносно ОСОБА_8 оскаржується у частині вирішення цивільного позову потерпілої, а саме у частині стягнення моральної шкоди.

Перевіривши наведені доводи апеляційної скарги щодо вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілої, колегією суддів встановлено, що потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача ЛКП «Львівелектротранс» 200 000 гривень моральної шкоди та судові витрати (а.с. 52-54).

Оскаржуваним вироком вказаний цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_6 10000 гривень моральної шкоди. У решті вимог відмовлено.

Як вже зазначалось в апеляційному порядку вирішення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_6 оскаржується виключно у частині відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів визнає рішення місцевого суду про стягнення із ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 10 000 гривень законним та обґрунтованим.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як передбачено ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

У вказаній позовній заяві, визначений розмір моральної шкоди у 200 000 гривень, обґрунтовано тим, що внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які стали причиною втрати 20% працездатності, та понесли за собою тривалий розлад здоров`я та пригнічений емоційний стан у зв`язку із неможливістю вести звичайний для позивача спосіб життя.

До вказаної позовної заяви долучено копію виписку із медичної карти хворого № 13311 від 06.05.2021р., згідно якої станом на 06.05.2021р. ОСОБА_6 звернулась до медичного закладу у зв`язку із консолідацією перелому для демонтажу АЗФ. Серед іншого зазначено, що болю при осьовому навантаженні на кістки тазу немає. Хвора ходить з повним навантаженням на обидві кінцівки. Проведено операцію демонтажу АЗФ ТАЗ, стан хворої покращився (а.с. 58-59). Також долучено копії листків непрацездатності, згідно яких ОСОБА_6 була звільнена від роботи з 23.02.2021р. по 07.05.2021р. (а.с. 60-.62). Згідно долученої копії виписки з акта огляду МСЕК № 094074 від 03.08.2021р. у ОСОБА_6 ступінь втрати професійної працездатності складає 20 % (а.с. 63-64). Також долучено копії документів, пов`язаних із виплатою страхового відшкодуванням.

Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог у розмірі 200 000 гривень моральної шкоди позивачем надано не було ні при розгляді справи місцевим судом, ні при апеляційному розгляді.

Покликаючись в апеляційній скарзі на те, що внаслідок ДТП ОСОБА_12 доволі важко пересуватись та обслуговувати себе у зв`язку із постійними болями у хребті, апелянт не надала жодного документа на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_6 станом на початок 2023р.

При цьому, колегія суддів враховує, що у судовому засіданні місцевого суду обвинувачена ОСОБА_8 , визнавши свою вину у скоєному, зазначила, що потерпіла також своїми діями порушила вимоги інструкції, що і призвело до настання зазначених в обвинувальному акті наслідків.

Також, у матеріалах справи наявний відзив цивільного відповідача ЛКП «Львівелектротранс» на позовну заяву, у якому вказано, що потерпіла ОСОБА_6 , будучи водієм одного з трамваїв, між якими відбулось ДТП, порушила вимоги інструкції водія трамвая, внаслідок чого і отримала тілесні ушкодження (а.с. 84в -84г).

За таких обставин, ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_8 правопорушення та ступінь її вини, конкретні обставини кримінального провадження, оцінюючи глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілої у частині моральної шкоди та ухвалення рішення про стягнення з цивільного відповідача ЛКП «Львівелектротранс» на користь потерпілої ОСОБА_6 10 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди ґрунтується на вимогах закону, і таке прийнято у рахуванням засад розумності та справедливості.

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог представника потерпілої про стягнення з цивільного відповідача ЛКП «Львівелектротранс» на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 200000 грн., а відтак подана у справі апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м.Львова від 04 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: