Номер провадження: 11-кп/813/613/23
Справа № 521/7815/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі Одеського апеляційного суду в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , та звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , умовно-достроково від подальшого відбування покарання строком на 1(один) рік 9(дев`ять) місяців 1(один) день. Постановляючи ухвалу, суд, оцінивши обставини, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання, прийшов до висновку, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, тому до нього можна застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На вказану ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року незаконною, необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 на виробництві ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» не працевлаштований, за період відбуття покарання охарактеризував себе посередньо, намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи, але не завжди ввічливий, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди з відповідальністю, участі в організації виховних заходів та у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Перебуває в установі н а профілактичному обліку як особа схильна до вживання та розповсюдження наркотичних речовин.

Окрім того, у засудженого ОСОБА_7 який відбуває покарання за злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до вживання та розповсюдження наркотичних засобів, 18.03.2021 року близько 11:35 год. у ході неповного особистого обшуку в установі виявлено та вилучено заборонену речовину - наркотичний засіб канабіс. За вказаним фактом сектором дізнання ВП№1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР 18.03.2021 року за №0000266 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/116-21/12297-НЗПЗАП від 28.07.2021 року у межах вищевказаного кримінального провадження, надана на експертизу речовина рослинного походження в подрібненому стані, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом.

Вважає, що суд не дослідив належним чином всі дані про особу засудженого та не дав їм належної оцінки.

Просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.10.2022 року скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Але крім сумлінної поведінки і ставлення до праці, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.

Відповідно до п.2, п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Згідно сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

В статті 6 Кримінально-виконавчого Кодексу України зазначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, зокрема, три рази притягувався до кримінальної відповідальності, в останнє судимий 11.02.2014 року Київським районним судом м. Одеси за частинами 1-2 ст.307 КК України з застосуванням ст. 69, ст. 70 ч.4 КК України на 3 роки позбавлення волі. 25.06.2014 року Малиновським райсудом м. Одеси на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію» невідбуту частину покарання скоротити на , до відбуття 1 рік 9 місяців 2 дні; звільнився 06.03.2015 року за ст. 81 КК України з невідбутим строком 5 місяців 14 днів.

По теперішній справі ОСОБА_7 засуджений 16.11.2016 року Заводським районним судом м. Орел за п. г, ч.4 ст. 228.1 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі. 14.12.2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року вирок приведений у відповідність із законодавством України та ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.2 ст. 307 КК України до 10 років позбавлення волі., кінець строку - 21.07.2024 року.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 знаходиться з 25.09.2015. Під час тримання в Слідчому Ізоляторі (№1) міста Орел, російської федерації з 25.09.2015 по 20.12.2016 з 25.12.2018 по 21.01.2019 зарекомендував себе негативно, заохочень не мав. До дисциплінарної відповідальності притягувався 5 (п`ять) разів. Згідно статті 134 пункт 14 Кримінально-виконавчого кодексу України вважається таким що стягнень не має.

Під час тримання-в виправній колонії (№5) Орловської області, російської федерації з 20.12.2016 по 25.12.2018 зарекомендував себе позитивно, має 6 (шість) заохочень. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Під час тримання в Одеському слідчому ізоляторі (№21) з 21.01.2019 по 08.02.2019 та з 21.02.2020 по 19.06.2020 зарекомендував себе посередньо, заохочень не мав. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Під час тримання в Державній установі «Голопристанська виправна колонія (№7) з 12.10.2021 по 06.11.2021 зарекомендував себе посередньо, заохочень не мав. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

08.02.2019 прибув до державної установи «Одеська виправна колонія (№ І4)», міста Одеса, був розподілений до відділення соціально-психологічної служби № 4. За час відбування покарання характеризується наступним чином. Працевлаштованим на основному виробництві установи не був, приймав участь з благоустрою установи та відділення, за що був заохочений правами начальника установи 2 (два) рази, до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 (два) правами начальника установи. Згідно статті 134 пункт 14 Кримінально-виконавчого кодексу України вважається таким що стягнень не має.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підгримує і взаємовідносини, адекватно реагує на критику у свою адресу. Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи, але не завжди ввічливий. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та .ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди з відповідальністю. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає. Із засудженим забезпечується проведення морального, правового, трудового, естетичного, фізичного, санітарно-виховного та психологічного виховання в індивідуальних формах на основі психолого-педагогічних та соціально-виховних принципів і методів, на що він не завжди реагує позитивно, намагається робити позитивні висновки для себе. Участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Згідно ст. 127 КВК України участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, не проявляє соціально-корисну активність, не є членом ради колективу засуджених відділення. Провину за вироком суду визнає. Перебуває на профілактичному обліку установи «як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних речовин».

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.

Так, посилання в оскаржуваній ухвалі на посередню характеристику, визнання вини, наявність восьми заохочень, довів своє виправлення, тож може бути звільнений умовно-достроково від відбування покарання, при цьому суд вважає, що прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання так як засуджений став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці підтвердив можливість застосування до нього дії ст. 81 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані про особу засудженого за весь час відбування покарання, а також, особу засудженого в цілому, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, до нього вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-дострокове звільнення, однак це не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, оскільки він продовжує злочинну діяльність, а звільнившись востаннє з місць позбавлення волі 06.03.2015 року умовно-достроково, впродовж незначного часу, знову вчинив нові кримінальні правопорушення, які відносяться до тяжких, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку установи «як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних речовин».

Також, колегія суддів звертає увагу на наявність заохочень, які були отриманні за сумлінне ставлення до праці, проте на основному виробництві працевлаштований не був, а залучався лише до робіт з благоустрою установи та відділення, крім того, 19.03.2021 року за зберігання забороненої речовини був поміщений до ДІЗО строком на 14 діб, вказане стягнення, хоча і погашено у встановленому законом порядку, але ці відомості дають підстави для висновку, що поведінка засудженого протягом всього часу відбування покарання не була сумлінною, тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виправлення ОСОБА_7 та наявності достатніх підстав для його звільнення умовно-достроково.

Проаналізувавши всі дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора та вважає їх обґрунтованими, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у виді умовно-дострокового звільнення від покарання.

Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про попередні судимості та тяжкість вчинених особою злочинів, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, а наявність посередньої характеристики та заохочень у засудженого, самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення, зважаючи на те, що попереднє застосування інституту умовно-дострокового звільнення не сприяло виправленню ОСОБА_7 та припиненню ним злочинної діяльності.

Зазначені вище обставини в їх сукупності, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 намагається стати на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення, а матеріали справи не свідчать про досягнення ОСОБА_7 мети, передбаченої ст.50 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , та звільнено засудженого ОСОБА_7 , умовно-достроково від подальшого відбування покарання строком на 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців 1 (один) день, - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4