Справа № 461/2975/22
Провадження № 1-кп/461/200/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

при розгляді у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 461/2975/22 клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28-ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

20.06.2022 р. в провадження Галицького районного суду м.Львова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28-ч. 2 ст. 194 КК України.

09.01.2023 р. в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів. В клопотанні прокурор зазначив про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28-ч. 2 ст. 194 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, перелічивши останні. Також прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років. Даними обставинами прокурор мотивував існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також продовжити свою злочинну діяльність. Враховуючи, що існують обгрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України та неможливість запобіганням їх шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком до 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник (в режимі відеоконференції) заперечили проти клопотання прокурора, просили відмовити в задоволенні данного клопотання.

Заслухавши учасників кримінального провадження суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 183 КПК України (яка знаходиться в розділі ІІ КПК України) тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 перевірена суддею під час обрання останнім запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В суду є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а саме за ч.2 ст.194 КК України за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років та за ч.4 ст.296 КК України за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до семи років. Строк покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, є додатковим мотивуючим особу фактором переховуватись від суду.

В ОСОБА_4 міцні соціальні зв`язки, оскільки останній одружений. Але при цьому суд враховує тяжкість покарання у разі визнання ОСОБА_4 виним у вчиненні злочинів, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинуваченого у даному кримінальному провадженні та підозрюваного ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, а також інших осіб, яким відомі обставини скоєння даних кримінальних шляхом їх переконання та залякування, схиляння до змiни наданих ними показань з метою викривлення фактичних обставин, створення собі штучного алібі непричетності до вчинення інкримінованих злочинів та уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Окрім цього, ОСОБА_9 може намагатись вплинути на обвинуваченого у даному кримінальному провадженні та підозрюваного ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, з метою надання показань, які б виправдовували його у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також узгоджувати з ними своi показання та створювати штучні докази непричетності до вчинення інкримінованих злочинів.

Крім цього, ОСОБА_4 може надалі займатися злочинною діяльністю та вчиняти інші кримінальні правопорушення, зважаючи на кількість, характер тa тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та з огляду на той факт, що останній офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, а вчинення подібного роду кримінальних правопорушень є його основним джерелом незаконного заробітку та збагачення.

Сукупність вищеперелічених відомостей про обвинуваченого є вагомою для підтвердження можливого ризику переховування обвинуваченого від суду, ризиків вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпіліх, свідків, обвинуваченого.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вищевказані ризики є вагоми та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.

З урахуванням викладених ризиків, які існують, особи обвинуваченого, обставин вчинення і суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу та приходить до висновку, що застосування такого слід продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28-ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28-ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» до 08.03.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1