ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/266/23 Справа № 701/48/23 Категорія: ч.1 ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника в режимі відеоконференції

з Маньківським районним судом ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000010 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 року, яким

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Нова Гребля Жашківського району Черкаської області, зареєстровану та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, незаміжню, освіта середня, непрацюючу, на вихованні перебуває троє малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше судиму:

17.10.2022 Маньківським районним судом Черкаської області за ч.1 ст. 125 КК України з видом покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,-

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 389 КК України.

Звільнено ОСОБА_9 від покарання внаслідок зміни обстановки.

в с т а н о в и л а :

Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 ОСОБА_9 визнано винуватою за те, що вона засуджена вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 17.10.2022 за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн., вирок набрав законної сили 17.11.2022. 18.11.2022 працівниками Уманського районного центру №3 філії державної установи "Центр пробації" ОСОБА_9 була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, попереджена про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати штрафу за ч.1 ст. 389 КК України. Однак, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, призначене судом покарання у виді штрафу розміром 850 грн. не сплатила. Станом на момент пред`явлення підозри засуджена ОСОБА_9 , без поважних причин до виконання покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. не приступила та із призначеного штрафу жодної гривні не сплатила.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив його змінити через неправильне застосування ЗУ про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_9 винуватою та засудженою за ч.1 ст. 389 КК України без призначення покарання та на підставі ч.1 ст. 74 КК України звільненою від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно звільнено особу від покарання внаслідок зміни обстановки, оскільки положення ст. 48 КК України підлягають до застосування лише у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності за наявністю для цього підстав, передбачених законом про кримінальну відповідальність, та згідно з вимогами ст. 288 КПК України, таке рішення приймається судом одночасно із закриттям кримінального провадження із вказаних підстав та постановляється у формі ухвали.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, думку захисника ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну вироку місцевого суду лише в частині наявності підстав для звільнення ОСОБА_9 від покарання, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги.

Санкція ч.1 ст. 389 КК України, яка ставиться у вину ОСОБА_9 , передбачає покарання у виді виправних робіт та обмеження волі.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого, із суми заробітку якого проводиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду. Тобто вказаний вид покарання може бути застосовано лише до офіційно працевлаштованих осіб, за виключенням передбачених у ч.2 ст. 57 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягай пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 не працює та є матір`ю трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які не досягли чотирнадцятирічного віку.

Отже, обвинувачена входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст. 57, 61 КК України не може бути призначено такі види покарання як виправні роботи та обмеження волі.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК (в редакції 1960 року) повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Аналогічну правову позицію про необхідність ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання та застосування положень ч.1 ст. 74 КПК України у випадку, коли жоден вид покарання, передбачений санкцією статті інкримінованого особі кримінального правопорушення, не може бути призначено, викладено в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 221/4097/19.

З огляду на наведене, суд правильно дійшов до висновку про неможливість призначення жодного виду покарання, передбаченого санкцію ч.1 ст. 389 КК України, та визнав обвинувачену винуватою без призначення покарання.

Однак, судом безпідставно звільнено ОСОБА_9 від покарання внаслідок зміни обстановки, оскільки положення ст. 48 КК України підлягають до застосування лише у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності за наявності до цього підстав, передбачених законом про кримінальну відповідальність, та згідно з вимогами ст. 288 КПК України таке рішення приймається судом одночасно із закриттям кримінального провадження із вказаних підстав та постановляється у формі ухвали.

Згідно ч.1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, при ухваленні вироку судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню, у частині звільнення обвинуваченої від покарання за зміною обстановки, а відтак вказаний вирок підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, змінити вирок та вважати ОСОБА_9 винуватою, і засудженою за ч.1 ст. 389 КК України без призначення покарання. На підставі ч.1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання.

В решті вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 рокущодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 рокущодо ОСОБА_9 - змінити.

Вважати ОСОБА_9 винуватою та засудженою за ч.1 ст. 389 КК України без призначення покарання.

На підставі ч.1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання.

В решті вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 рокущодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді