Провадження №1-кп/761/473/2023
В И Р О К

іменем України

18 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000973 від 26 січня 2018 року, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, працевлаштованого ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

24 січня 2018 року о 19 годині 37 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на другому поверсі приміщення другого корпусу будівлі № 1 по вул. Дорогожицькій в м. Києві, помітив на одному з диванів, розташованому в зоні відпочинку, шкіряну чоловічу барсетку, залишену без нагляду власника. В цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які могли зберігатися в барсетці.

Користуючись відсутністю в приміщенні інших осіб, з метою обернення чужого майна на свою користь та особистого збагачення, пересвідчившись, що його дії є непомітними, усвідомлюючи, що дана барсетка є чужою для нього, ОСОБА_4 24 січня 2018 року о 19 годині 37 хвилин, перебуваючи на другому поверсі в приміщенні другого корпусу будівлі № 1 по вул. Дорогожицькій в м. Києві, взяв з дивану барсетку, після чого пішов до приміщення вбиральні з метою її огляду.

ОСОБА_4 , увійшовши до приміщення вбиральні, переглянув вміст барсетки, де виявив грошові кошти та документи, що належать ОСОБА_10 . Маючи можливість розпорядитися на власний розсуд майном та грошовими коштами, що належать ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , перебуваючи у вбиральні на 2 поверсі в приміщенні другого корпусу будівлі № 1 по вул. Дорогожицькій у м. Києві, дістав із барсетки 300 доларів США (що станом на момент вчинення крадіжки згідно курсу НБУ становило 8 610 гривень) та 3 500 гривень, які незаконно привласнив, залишивши межі приміщення вбиральні, а барсетку поклав на диван, на якому її виявив та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 надав показання, відповідно до яких у січні 2018 року він стажувався в компанії «Хайкен», що розташовувалась у приміщенні «Юніт Сіті» за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 1. Після закінчення робочого часу, спілкуючись із рідними по телефону, у коридорі він помітив чоловічу барсетку, яка лежала на дивані. Перебуваючи там тривалий час, закінчивши розмову по телефону, ОСОБА_4 вирішив, що оскільки за барсеткою ніхто не прийшов, то вона була кимось загублена, у зв`язку з чим взяв її та, пройшовши в кінець коридору, подився вміст. Побачивши, що в середині барсетки знаходилося багато документів та велика сума грошей, маючи тяжке матеріальне становище, взяв звідти приблизно п`ятдесят гривень, з метою витрати їх на проїзд додому та, закривши барсетку поклав її назад на те місце де вона лежала. Обвинувачений ОСОБА_4 стверджує, що взяв грошові кошти лише на проїзд, а сума яка зазначена в обвинувальному акті не відповідає дійсному. Крім того обвинувачений зазначив, що не мав умислу на викрадення майна, а лише вирішив привласнити частину знайдених грошових коштів, за якими тривалий час ні хто не повертався.

Надані показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає неспроможними та такими, що суперечать доказам, наведеним у вироку нижче та вважає, що він таким чином намагається уникнути відповідальності за скоєне кримінально-каране діяння.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав показання, відповідно до яких він з потерпілим ОСОБА_10 мав тривалий час товариські відносини та вів з ним спільну підприємницьку діяльність, в тому числі в ТОВ «Протект Мастер Солюшин», де вони були засновниками вказаної компанії, офіс якої розташовувався у приміщенні «Юніт Сіті», яке знаходилось за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 1. Через специфіку ведення їхньої спільної підприємницької діяльності у кожного із них завжди при собі було близько 2000 - 3000 доларів США. У 2018 році (точної дати не пам`ятає) він надав ОСОБА_10 близько 1000 - 1500 доларів США та того ж дня ОСОБА_10 повідомив, що у нього з барсетки було викрадено десь 800-2000 доларів США (точної суми, у зв`язку із значним спливом часу не пам`ятає). ОСОБА_11 , будучи фактично начальником внутрішньої безпеки в ТОВ «Юніт Сіті» розпочав власне розслідування. Оскільки доступ до приміщення ТОВ «Юніт Сіті» мали виключно працівники офісів, які винаймали місце для роботи, він повідомив весь персонал про те, що у ОСОБА_10 пропали грошові кошти з барсетки та їх необхідно повернути останньому. Ніхто із співробітників не відреагував на його законну вимогу, у зв`язку з чим він почав переглядати відеозаписи з камер спостережень і побачив, як ОСОБА_4 , перебуваючи у коридорі в зоні відпочинку, взяв з дивану барсетку ОСОБА_10 та направився в сторону чоловічої вбиральні, де перебував декілька хвилин, після чого повернувся назад в коридор, поклав на диван барсетку та вийшов з приміщення «Юніт Сіті». Переглянувши відеозапис, він запитав ще раз у співробітників чи ніхто не брав грошові кошти ОСОБА_10 , в тому числі і у ОСОБА_4 , який був там присутній. Не отримавши відповідь, вони разом з ОСОБА_10 повідомили в правоохоронні органи про викрадення майна, а ОСОБА_4 повідомили, що він як стажер не підходить для подальшого працевлаштування.

Показання свідка ОСОБА_11 про протиправні дії, вчинені ОСОБА_4 щодо викрадення майна ОСОБА_10 , суд покладає в основу вироку як належний та допустимий доказ винуватості обвинуваченого, вважає показання правдивими та такими, що в цілому узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, які наведені далі, за виключенням деталізації щодо суми викрадених ОСОБА_4 грошових коштів, що суд відносить на рахунок особливості пам`яті свідка, з урахуванням тієї обставини, що з моменту події сплинув великий часовий проміжок.

Суд при цьому, враховуючи надані показання свідка, вважає, що вони повністю спростовують версію обвинуваченого про те що він взяв з барсетки виключно п`ятдесят гривень.

Крім того, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні, наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, а саме:

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 січня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомляє правоохоронні органи про те, що 24 січня 2018 року приблизно о 19-20 годині за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 1, у приміщенні «Юніт Сіті» з гаманця чорного кольору було викрадено грошові кошти в сумі 300 доларів США та 3 500 грн.;

Так, відповідно до ст. 51 КУпАП, п.п. 169.1.1, п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України та ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік", викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна не перевищує 176 грн. 20 коп.

При цьому, із наданого доказу стороною обвинувачення, судом встановлено, що ОСОБА_10 , будучи повідомленим за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 383 КК України, вказує про викрадення у нього грошових коштів саме в сумі 300 доларів США та 3 500 гривень, а не п`ятдесяти гривень, як про те зазначав обвинувачений ОСОБА_4 у своїх показаннях.

Таким чином, вказаний письмовий доказ з урахуванням досліджених інших доказів наведених у вироку, спростовує доводи сторони захисту, що дії обвинуваченого за своїм характером не тягнуть за собою кримінальної відповідальності.

Протоколом огляду місця події від 25 січня 2018 року з фото-таблицями до нього, відповідно до якого слідчим за участю потерпілого ОСОБА_10 , понятих, оглянуто приміщення бізнес-центру «Юніт Сіті», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 1. Вказаним оглядом встановлено, що на 2 поверсі корпусу зазначеної будівлі у коридорі знаходиться зона відпочинку, яка складається із двох диванів, розміщених один навпроти одного. До вказаної зони є два підходи, які фіксуються камерами відеоспостереження;

Протоколом огляду відеозапису від 20 лютого 2018 року з сд-диском до нього, який був переглянутий в ході судового розгляду. Так, із вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 вийшов із кабінету в коридор та підійшов до зони відпочинку, в якій розміщені дивани, нахилився, внаслідок чого зник з поля зору камери відеоспостереження, після чого пішов в кінець коридору, тримаючи в лівій руці чорну барсетку та зайшов у вбиральню, вхід до якої розташований по праву сторону коридора в кінці. Через дві хвилини ОСОБА_4 вийшов із вбиральні, пройшов знову по коридору до зони відпочинку, нахилився біля диванів та пішов у бік виходу з приміщення офісу, при цьому в руках ОСОБА_4 барсетки чорного кольору вже не було.

Зазначений доказ у своїй сукупності із іншими дослідженими доказами, в тому числі і показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , підтверджують обставини, за яких ОСОБА_4 таємно викрав майно ОСОБА_10 .

Таким чином, суд приходить до переконання, що доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність в його діях умислу на викрадення чужого майна та про наявність бажання виключно привласнити знахідку у вигляді п`ятдесяти гривень, спростовуються дослідженими вищенаведеним доказами, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують умисел ОСОБА_4 саме на таємне викрадення чужого майна, оскільки останній повернув барсетку, після викрадення грошових коштів, на місце, чим намагався приховати свою причетність до вчиненого.

Так, за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Згідно зі ст. 337 ЦК України особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Особа, яка знайшла загублену річ у приміщенні або транспортному засобі, зобов`язана передати її особі, яка представляє володільця цього приміщення чи транспортного засобу. Особа, якій передана знахідка, набуває прав та обов`язків особи, яка знайшла загублену річ. Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування. Особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали.

Статтею 338 ЦК України передбачено можливість набуття права власності на знайдену річ після виходу шестимісячного терміну з часу повідомлення Національній поліції або органові місцевого самоврядування про таку знахідку. При цьому, Кодексом не передбачений обов`язок відразу ж надавати знайдену річ, а лише повідомляти.

Статтею 339 ЦК України встановлено право особи, яка знайшла загублену річ, на винагороду та відшкодування витрат, пов`язаних із знахідкою. При цьому згідно ч. 4 ст. 339 ЦК України, право на одержання винагороди не виникає, якщо особа, яка знайшла загублену річ, не заявила про знахідку або вчинила спробу приховати її.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла це майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 проходив стажування в компанії «Хайкен», офіс якої розташовувався у приміщенні «Юніт Сіті», яке знаходилось за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 1 , що вказує на те, що ОСОБА_4 знав, що до приміщення бізнес-центру можуть потрапити лише працівники офісів, які там здійснювали свою діяльність, а відтак і майно, яке знаходилось, в тому числі у місцях загального користування, також фактично належало співробітникам компанії.

Однак ОСОБА_4 , побачивши барсетку чорного кольору, яка, як зазначав ОСОБА_4 , тривалий час лежала на дивані, не вжив будь-яких заходів щодо повідомлення свого керівництва та/або охорони приміщення про виявлення (ідентифікації) законного власника знайденого гаманця, а навпаки, розуміючи, що у барсетці може знаходитись цінне майно, в тому числі грошові кошти, вчинив дії, щодо заволодіння її вмістом, яке виразилось у тому, що ОСОБА_4 пішов до вбиральні, взяв звідти грошові кошти в сумі 300 доларів США та 3 500 гривень та направився одразу до виходу із приміщення бізнес центру.

Крім того, з показань свідка ОСОБА_11 , наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що останній повідомляв співробітників бізнес-центру про зникнення у ОСОБА_10 грошових коштів, в тому числі і ОСОБА_4 , однак останній не вчинив будь-яких дій, щодо повернення уявно знайдених грошових коштів, а навпаки, розпорядився ними на власний розсуд, що свідчить про прямий умисел ОСОБА_4 на заволодіння чужим майном.

Також, з урахуванням показань свідка ОСОБА_11 та за наслідками дослідження протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 січня 2018 року, судом не встановлено будь-яких переконливих підстав та даних, які б могли свідчити про те, що вказані докази є недостовірними, а тому версія обвинуваченого ОСОБА_4 про вчинення ним дрібної крадіжки повністю спростовується цими доказами та судом відповідно не встановлено підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

При цьому, наведені вище докази створюють чітке розуміння того, що ОСОБА_4 здійснив таємне викрадення чужого майна та суд, комплексно дослідивши, оцінивши та проаналізувавши отримані і перевірені в судовому засіданні докази в рамках даного судового провадження, приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною поза розумним сумнівом та по справі зібрано достатню кількість допустимих та належних доказів на підтвердження такої вини.

Крім того, судом детально проаналізовано розвиток та хронологію подій, характер вчинення ОСОБА_4 кримінально-караного діяння, послідовність його протиправних дій, а тому доводи сторони захисту, щодо відсутності в діях обвинуваченого умислу на заволодіння чужим майном та щодо невідповідності розміру заподіяної шкоди, який надає можливість настання кримінальної відповідальності, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони комплексно спростовані наведеними вище доказами.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, вважає вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Виходячи з зазначеного, суд обґрунтовано приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії кримінальних проступків, характер його діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, неодружений, працевлаштований, має місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Згідно ст.ст. 66-67 КК України, обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також ту обставину, що завдані ним збитки не відшкодовані потерпілому ОСОБА_10 , суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі.

Таке покарання стосовно ОСОБА_4 , на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В той же час, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як установлено в перебігу судового розгляду, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України 24 січня 2018 року.

Таким чином, на час постановлення вироку у провадженні, минуло більше трьох років з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а тому суд, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання у відповідності до положень ст. 49 КК України.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання вироком суду законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: СД-диск - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1 .