Справа № 646/323/22
Провадження № 1-кп/646/148/2023
У Х В А Л А

іменем України

13.03.2023 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції питання щодо можливості призначення до судового розгляду кримінального провадження за № 0001013 від 29.11.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, освіта професійно-технічна, непрацюючого, неодруженого, маючого сина ОСОБА_8 , 2020 року народження, судимого 10.06.2021 року Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України іспитовий строк 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України, внесеному в ЄДРДР за № 0001013 від 29.11.2021 року.

01.03.2023 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Прокурор просила призначити провадження до судового розгляду, викликати в судове засідання потерпілу, її представника, захисника та обвинуваченого. Не заперечувала щодо прийняття до розгляду цивільного позову ОСОБА_5 . Крім того, заявила клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а саме переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Представник потерпілої та потерпіла вважали за необхідне призначення провадження до судового розгляду. Просили прийняти до розгляду в рамках кримінального провадження цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначили про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду та виклику потерпілої, представника потерпілої. Також не заперечували проти прийняття до розгляду цивільного позову. Просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, так як ризики не доведені прокурором. Просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Обвинувачений вказав про наявність у нього сина та мати похилого віку.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у відповідності до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, зокрема, бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться, законність, верховенство права, забезпечення права на захист.

Згідно із п. п. 3, 5 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а також призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Вимоги щодо обов`язкового зазначення конкретних обставин справи, зокрема місця, часу, способу вчинення, форми вини і його мотивів стосуються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, на стадії ухвалення обвинувального вироку (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України), а на цій стадії таким вимогам відповідає виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та виклад ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом.

Практика ЄСПЛ виходить із необхідності забезпечення права обвинуваченого бути докладно (детально) повідомленим про характер і підстави висунутого проти нього обвинувачення, тобто про всі суттєві факти інкримінованого йому правопорушення. В даному обвинувальному акті містяться фактичні дані, які прокурор вважає встановленими, та їх правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення. Ці дані в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, що дає змогу стороні захисту ефективно підготуватися для захисту від висунутого обвинувачення.

Також суд звертає увагу, що на цій стадії судового провадження судом не повинні робитись висновки про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, відповідності обвинувачення фактичним обставинам вчинення злочину, доведеності вини, тощо. Зазначені висновки суд може зробити на підставі аналізу і оцінки зібраних у справі доказів, досліджених в ході судового розгляду. Окрім цього, діючим КПК України передбачені механізми зміни чи уточнення обвинувачення у випадках, коли за результатами дослідження доказів виникне у цьому необхідність.

Таким чином, суд приходить до висновку про відповідність скерованого до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вимогам Кримінального процесуального кодексу України, затверджений прокурором обвинувальний акт перебуває в матеріалах провадження і поверненню прокурору не підлягає.

Провадження за вказаним обвинувальним актом підсудне саме Червонозаводському районному суду м. Харкова.

Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду відсутні, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у судове засідання.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, потерпіла, представник потерпілої, захисник та обвинувачений.

Щодо прийняття цивільного позову потерпілої, суд зазначає наступне.

Як зазначено у ч. ч. 1, 3 - 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Поданий потерпілою цивільний позов за формою і змістом відповідає вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, а тому суд вважає необхідним прийняти його до розгляду.

Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.01.2023 року відносно ОСОБА_7 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.03.2023 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В обґрунтування поданого клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , прокурор посилається на те, що на теперішній час існують заявлені ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора, що тяжкість інкримінованому обвинуваченому злочину є вагомим доводом, що збільшують ризик переховування від суду.

При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Крім того, як зазначив прокурор, після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, обвинувачений дізнався про обсяг зібраних доказів, у тому числі потерпілої та свідків, показання яких можуть підтверджувати його вину у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу та свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілою та свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілої, свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням потерпілої та свідків, обвинувачений обізнаний як про їх персональні данні, так і про зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілу та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку.

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від суду; незаконного впливу на потерпілу та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів будуть вирішуватися на іншій стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті. Встановлення того, вчинив чи не вчинив ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід.

Таким чином, суд вважає встановленим продовження існування ризиків, щодо обвинуваченого, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду; незаконний вплив на потерпілу та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Судом вивчалася можливість щодо не доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Відповідно до ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Водночас, суд враховує доводи обвинуваченого щодо наявності у нього сина та мати похилого віку, оскільки ці доводи є очевидними та не спростовуються прокурором. Проте суд не вважає ці доводи такими, що переважають існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи продовження існування зазначених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, враховуючи дані про особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду. На теперішній час наявні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В той же час, виходячи з цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає необхідним з урахуванням часу надходження обвинувального акту до суду, продовжити строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою до 10.05.2023 року включно.

Суд, при постановленні даної ухвали, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 при продовженні застосування запобіжного заходу.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 року № 338-р на всій території України введено режим надзвичайної ситуації через поширення хвороби коронавірусу (COVID-19), у зв`язку з чим уповноваженим суб`єктам кримінального провадження потрібно використовувати можливість проведення досудового розслідування/судового провадження в режимі відеоконференції в умовах поширення хвороби коронавірусу (COVID-19). Адаптивний карантин в Україні подовжено до 30.04.2023 року.

Рішенням Ради суддів України від 16.03.2020 року № 9рс - 186/20 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СOVID-19» на період дії карантину встановлено особливий режим роботи судів України із можливістю розгляду справ в режимі відеоконференції.

Також, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Станом на теперішній час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин.

Згідно із ч. 2 вказаної статті суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений знаходяться в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» для забезпечення оперативності судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити судове засідання в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 171, 177, 181, 183, 314-316, 369 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України, внесеному в ЄДРДР 29.11.2021 року за № 0001013на 14 год. 00 хв. 21.03.2023 року.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, потерпілу, представника потерпілої, захисника, обвинуваченого.

Прийняти до розгляду цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, направивши його копії стороні захисту.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у виді тримання (взяття) під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 10.05.2023 року включно.

Судове засідання за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, призначене на 14 год. 00 хв. 21.03.2023 року, проводити в режимі відеоконференції з Державною установою «Харківський слідчий ізолятор» (м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99), за участю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зобов`язати уповноважену службову особу Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» встановити особу обвинуваченого ОСОБА_7 та вручити йому пам`ятку про його процесуальні права.

Копію ухвали надіслати адміністрації Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання в частині проведення відеоконференції.

Ухвала суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду. Ухвала суду в іншій частині оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя