ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0001459 від 28.06.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в:

07.11.2022 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги скарги, адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 26.07.2022 за місцем тимчасового проживання ОСОБА_4 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає сім`я його доньки ОСОБА_5 , на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2022 було проведено обшук, в ході якого було вилучено ряд речей та документів, серед яких, особисті гроші сім`ї ОСОБА_6 у сумі 317 300 грн купюрами по 100, 200 та 500 грн. Адвокат у скарзі зазначає, що вказані гроші не мають жодного відношення до сім`ї доньки, є єдиними збереженнями сім`ї ОСОБА_6 , єдиним засобом для забезпечення життя на час проживання за межами місця постійного проживання, та були отримані в якості заробітної плати за роботу водія у підприємстві нерезиденті України «Євро Азія Карга» (м. Прага, Чехія).

Адвокат зазначає, що за результатами розгляду клопотання про повернення тимчасово вилученого майна постановою слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 у задоволенні клопотання було відмовлено, водночас, з огляду на те, що арешт на вищевказані грошові кошти накладено не було, адвокат просить за результатами розгляду скарги зобов`язати слідчих Оболонського УП ГУНП у м. Києві та/або прокурорів Оболонської окружної прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні №0001459 повернути тимчасово вилучене майно 26.07.2022, яке належить ОСОБА_4 .

Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. Адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Уповноважені слідчий Оболонського УП ГУНП у місті Києві та прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки слідчого суддю не повідомлено.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 цього Кодексу сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу - володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Зі змісту скарги вбачається, що 26.07.2022 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2022 №756/5186/22 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав разом із дружиною ОСОБА_4 , в ході проведення якого було вилучено, серед іншого, гроші в сумі 317 300 грн купюрами 100, 200 та 500 грн.

Таким чином, за своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001459 від 28.06.2021 за ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2022 задоволено клопотання слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві та надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з метою виявлення та вилучення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження та фіксації обставин кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Частина 2 ст. 168 цього Кодексу передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися, серед іншого, під час обшуку, огляду, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

При цьому, речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та були вилучені в ході проведення обшуку, і таким чином набули статусу тимчасово вилученого майна, відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України повертаються особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Дослідивши скаргу та долучені на її обґрунтування документи слідчим суддею встановлено, що майно, на поверненні якого наполягає адвокат, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва №756/5186/22 від 19.07.2022, на підставі якої органом досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук, а відтак, грошові кошти не є тимчасово вилученим майном та до нього не може застосовуватися порядок, передбачений ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

Слідчий суддя не приймає доводи, викладені у скарзі про те, що вилучені грошові кошти були отримані ОСОБА_4 в якості заробітної плати за роботу водія у підприємстві нерезиденті України «Євро Азія Карга» (м. Прага, Чехія) з огляду на наступне.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 22, ч. 1 ст. 26 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 6 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 94 КПК України).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика ЄСПЛ, вказує, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки.

У будь-якому випадку, в силу положень статей 22, 26 КПК України вказані при зверненні зі скаргою обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18.06.2015 вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008). Більше того, слід зазначити, що відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час провадження неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio («той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження»).

Відтак в силу принципу змагальності саме на сторону захисту покладено обов`язок самостійного обстоювання їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, а також обов`язок доведення переконливості фактів та обставин, на які вона посилається, шляхом надання на їх підтвердження чи спростування доказів, які слідчий суддя має оцінити безпосередньо з урахуванням вимог статей 84-86, 94 КПК України у сукупності з обставинами, які винесені на розгляд слідчого судді стороною захисту, іншими матеріалами провадження, які мають відповідати критеріям доведеності «поза розумним сумнівом», на чому неодноразово наголошував у своїх рішення ЄСПЛ, та які приймаються до уваги слідчим суддею в силу вимог ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України.

Матеріали провадження не містять доказів на підтвердження руху коштів на банківському рахунку, належному ОСОБА_4 , як то виписки, виданої банківською установою з особового рахунку клієнта, яка містила б інформацію належність вказаного рахунку, вміщувала записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та слугувала б підтвердженням виконаних за день операцій, чи інших належних та допустимих доказів про наявність у ОСОБА_4 відкритого у банківській установі рахунку, та наявність фінансових транзакцій по ньому, оскільки з долучених на обґрунтування скарги скриншотів неможливо однозначно встановити вказані обставини.

Долучена на обґрунтування скарги, як слідує зі змісту додатків до скарги, «копія контракту ОСОБА_4 з «Євро Карго» (Прага, Чехія) не може прийнята слідчим суддею до уваги з огляду на те, що вказаний документ викладений іноземною мовою та не містить перекладу, натомість відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою, і документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається судовий контроль на стадії досудового розслідування, мають бути викладені українською мовою (у перекладі на українську мову). Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 19.09.2022 у справі №521/12324/18 зазначає, що у процесуальному законодавстві не передбачено залучення перекладача для перекладу саме слідчому судді процесуальних документів, переданих на їх розгляд, які складені недержавною мовою. До того ж до прийняття скарги до розгляду слідчий суддя позбавлений можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача. Так само відповідно до вимог закону суд не має права перебирати на себе обов`язки перекладача, користуватися його правами та нести відповідальність (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 29.07.2020 у справі №331/706/19).

Відтак, бездоказове посилання адвоката на викладені у скарзі обставини є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні в матеріалах провадження документи, на переконання слідчого судді, в своїй сукупності не доводять обґрунтованості заявлених вимог.

За вказаних обставин, під час дослідження доводів скарги за наданими матеріалами було встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності володільця зазначеного майна, обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Враховуючи те, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться, серед інших, принцип змагальності (самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України) та принцип диспозитивності кримінального провадження (відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя/суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України), слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1