Справа № 161/4939/23 Провадження №11-сс/802/177/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2023 року про накладення арешту на майно (кримінальне провадження 0000198 від 14.12.2022),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України у Волинській області ОСОБА_9 , погодженого із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, яке було вилучене 27.03.2023 року в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 ,

Накладено арешт на майно, а саме:

- грошові кошти в сумі 1400 євро (купюри номіналом 50 євро 28 шт.);

- документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 02 февраля 2021 г.»;

- документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 02 февраля 2021 г.»;

- документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 25 ноября 2020 г.»;

- документ на А4 із написом «Счет-фактура №243 от 23 ноября 2020 г.»;

- документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 02 февраля 2021 г.»;

- документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 25 ноября 2020 г.»

Своє рішення суд мотивував тим, що матеріалами провадження доведено наявність обґрунтованих підстав для накладення арешту на вищевказані предмети, які є доказами в кримінальному провадженні, також це майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст.98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, а тому є необхідність у їх збереженні шляхом накладення арешту.

Не погодившись з оскарженою ухвалою, представник власника майна оскаржує її з мотивів, що вона незаконна, необґрунтована та не відповідає вимогам КПК України. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та кримінального провадження і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин.

Так слідчим у клопотанні не наведено жодних доказів або обґрунтувань того, що тимчасово вилучене майно, на яке орган обвинувачення просить накласти арешт, має ознаки речових доказів, Також з клопотання слідчого не вбачається, що вилучене майно має незаконне походження.

Крім того у клопотанні слідчого в достатній мірі не обґрунтовано вагомість накладення арешту на вилучене майно, які саме сліди кримінального правопорушення воно на собі зберегло, які відомості можна отримати за його допомогою, що в подальшому можуть бути використанні як доказ факту чи обставини у кримінальному провадженні. Також, зазначає, що ОСОБА_8 у даному провадженні про підозру не повідомлено, будь-яких відомостей щодо її причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України матеріали провадження не містять.

Враховуючи вказане вище, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який підтримав апеляцію і просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з приписами п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону дотримані.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписи ч.2 ст.131 КПК України визначають, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина третя вказаної статті передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СВ УСБ України у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000198 від 14.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , будучи директором та співвласником ТОВ «НВФ «Корунд», усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії проти України, продовжив здійснювати фінансово-господарську співпрацю з підприємством «ООО «Ривелт», яка здійснює свою підприємницьку діяльність під юрисдикцією Російської Федерації та на її території.

Водночас, з матеріалів кримінального провадження вбачаються ознаки причетності ОСОБА_8 до злочинної діяльності про яку йде мова у вищевказаному кримінальному провадженні.

Встановлено і те, що на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2023 року було проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

27 березня 2023 року в ході проведення обшуку за вказаної вище адресою було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 1400 євро (купюри номіналом 50 євро 28 шт.); документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 02 февраля 2021 г.»; документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 02 февраля 2021 г.»; документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 25 ноября 2020 г.»; документ на А4 із написом «Счет-фактура №243 от 23 ноября 2020 г.»; документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 02 февраля 2021 г.»; документ на А4 із написом «Упаковочный лист №1 от 25 ноября 2020 г.»

Постановою слідчого в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_9 від 28 березня 2023 року вказане вище майно (документи, грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000198.

Так, вбачається, що ОСОБА_8 може бути причетна до здійснення протиправної діяльності, яка містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, оскільки перебуває на посаді бухгалтера ТОВ «НВФ «Корунд», підприємницька діяльність якого пов`язана з фінансово-господарську співпрацю з підприємством, яке знаходиться під юрисдикцією Російської Федерації та на її території, та займатися документацією щодо експертних операції ТОВ «НВФ «Корунд». Таким чином, документи, які були виявленні та вилученні під час обшуку, можуть використовуватися фігурантами провадження для здійснення незаконних експертних операцій продукції підприємствам Російської Федерації, а кошти могли бути отриманні в результаті незаконної діяльності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про накладення арешту на усе вилучене в ході проведення обшуку у квартирі ОСОБА_8 27 березня 2023 року майно, з урахуванням тих обставин, що воно може зберігати сліди вчинення кримінального правопорушення, а відтак існують підстави вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання старшого слідчого.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене вище, твердження апелянта про відсутність обґрунтованих підстав для арешту майна та інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у справі не вбачається.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2023 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді