Справа № 204/6030/22
Провадження № 1-в/204/1004/22
У Х В А Л А
14 листопада 2022 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представників установи ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №765 від 09.08.2022 року, зазначено, що на тлі проведеного лікування та реабілітаційних заходів психічний стан хворого покращився з травня 2019 року, що виражалось в зменшенні частоти виникнення та інтенсивності проявів емоційних та поведінкових розладів. З березня 2021 року, під впливом лікування, почав поступово розкривати свої хворобливі переживання минулого, викладені в наявній медичній документації, визнавати агресивну поведінку в бік рідних, оточуючих, своєї співмешканки; маячні ідеї буденних відносин прийняли «застиглий» характер. З вересня 2021 року психічний стан набув стабільного характеру: емоційні розлади у вигляді дратівливості, негативізму, конфліктності, які відмічались раніше, нівелювались, були відсутні агресивні тенденції, поведінка набула упорядкованого характеру. З березня 2022 року сформувались правильна оцінка свого психічного стану, терапевтичні настанови на прийом підтримуючого лікування, усвідомлення необхідності динамічного спостереження лікарем-психіатром в майбутньому. Таким чином, хворий у теперішній час за своїм психічним станом особливої небезпеки для оточуючих не становить, подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. У зв`язку із наведеним, комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру, проведення реабілітаційних заходів може бути переведений до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
В судовому засіданні представник установи підтримав вказану заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №765 від 09.08.2022 року.
Особа відносно якої розглядається заява - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що з висновок комісії лікарів згоден.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заяву про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 і просила задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , оскільки покращення психічного стану пацієнта не є тривалим.
Вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
У відповідності до ч.2 ст.514 КПК України, Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме: ч.1 ст.115, п. 13, ч.2 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні в Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» з 06.02.2015 року по теперішній час. Діагноз: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, ремісія «С», виражений змішаний тип дефекту.
В обґрунтування необхідності зміни ОСОБА_6 виду примусових заходів медичного характеру у висновку комісії лікарів-психіатрів №765 від 09.08.2022 року зазначено, що на тлі проведеного лікування та реабілітаційних заходів психічний стан хворого покращився з травня 2019 року, що виражалось в зменшенні частоти виникнення та інтенсивності проявів емоційних та поведінкових розладів. З березня 2021 року, під впливом лікування, почав поступово розкривати свої хворобливі переживання минулого, викладені в наявній медичній документації, визнавати агресивну поведінку в бік рідних, оточуючих, своєї співмешканки; маячні ідеї буденних відносин прийняли «застиглий» характер. З вересня 2021 року психічний стан набув стабільного характеру: емоційні розлади у вигляді дратівливості, негативізму, конфліктності, які відмічались раніше, нівелювались, були відсутні агресивні тенденції, поведінка набула упорядкованого характеру. З березня 2022 року сформувались правильна оцінка свого психічного стану, терапевтичні настанови на прийом підтримуючого лікування, усвідомлення необхідності динамічного спостереження лікарем-психіатром в майбутньому. Таким чином, хворий у теперішній час за своїм психічним станом особливої небезпеки для оточуючих не становить, подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру та реабілітаційних заходів може бути переданий до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом
Також, в судовому засіданні встановлено, що згідно п.24 вказаного висновкукомісії лікарів-психіатрів №765 від 09.08.2022 року, в психічному стані пацієнта ОСОБА_6 за час госпіталізації клінічна картина психічного захворювання характеризувалась наявністю афективних розладів у вигляд емоційної неадекватності, парадоксальності, амбівалентності, нестриманості, дратівливості, конфліктності, жорстокості, холодності до інших, викривленням потягів і морально-етичних настанов, егоцентричності, сконцентрованості на власних потребах. Виявляв формальні розлади мислення у вигляді нецілеспрямованості, непослідовності, різноплановості, паралогічності; дисимуляцію хворобливих проявів, викладених в наявній медичній документації (маячних ідей буденних відносин на адресу односельців, родини, батька; своєї агресивної поведінки в бік оточуючих) шляхом їх заперечення та раціоналізовування; підозрілість, напруженість, виражене порушення критичних здібностей стосовно скоєного делікту та власної хвороби, відсутній жаль з приводу вчиненого правопорушення та своєї асоціальної поведінки в минулому. В подальшому клінічній картині захворювання продовжували виявлятись розлади емоційної сфери у вигляді неадекватності, емоційної нестійкості, дратівливості, конфліктності з оточуючими на побутовому ґрунті, подразливості, підозрілості, негативізму на тлі емоційної холодності, сплощеності. Був вкрай незадоволений опитуваннями, продовжував заперечувати дані з медичної документації, тримався з переоцінкою власної особи і бравадою, не заперечував минулі алкоголізації та вживання канабіноідів, заявляв про це легковажно, себе залежним або психічно хворим не вважав. На початку березня 2019 року спостерігалось посилення психопатоподібних проявів захворювання, що потребувало зміни режиму спостереження та коригування терапії. Надалі, поступово, з травня 2019 року, на тлі впровадженої медикаментозної терапії відзначалось зменшення частоти виникнення та інтенсивності проявів емоційних та поведінкових розладів. Але продовжував легковажно висловлюватись стосовно власного способу життя в минулому, щодо попередніх асоціальних вчинків, займав зовнішньо звинувачувальну позицію. Критично не усвідомлював тяжкості та протиправності скоєного правопорушення, вважав себе психічно здоровою людиною. До медикаментозної терапії та соціореабілітаційних заходів ставився вкрай неохоче, демонстрував опозиційні реакції. З березня 2021 року, під впливом лікування, в психічному стані хворого спостерігалось покращення: почав поступово розкривати свої хворобливі переживання минулого, викладені в наявній медичній документації, визнавати агресивну поведінку в бік рідних оточуючих, своєї співмешканки; маячні ідеї буденних відносин на адресу потерпілих, родичів та оточуючих з кола постійного спілкування почали відносились хворим до минулого, втратили свою значущість, прийняли «застиглий» характер, не впливали на його поведінку; емоційні порушення у вигляді напруженості, дратівливості, злостивості значно зменшились за частотою і інтенсивністю, агресивних та аутоагресивних тенденцій, імпульсивних дій не було. Омани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. Залишався емоційно холодним, сплощеним, збідненим, про що зазначалось в черговому висновку лікарів-психіатрів від 17.08.2021 року. Але залишались відсутніми настанови на прийом підтримуючого лікування, утримання від вживання алкогольних напоїв, наркотичних та психоактивних речовин в майбутньому, не сформоване критичне усвідомлення свого психічного стану, тяжкості скоєного. З вересня 2021 року, під впливом лікування та проведення реабілітаційних заходів, в психічному стані пацієнта емоційні розлади у вигляді дратівливості, негативізму, конфліктності, які відмічались раніше, нівелювались. Поведінка набула спокійного, упорядкованого характеру, без проявів агресії та аутоагресії. Параноїдна симптоматика тенденції до поширення не мала, маячні ідеї буденних відносин почали носити характер «застиглого» психопатологічного феномену. На перший план виступили виражені ознаки шизофренічного дефекту з емоційним сплощенням, холодністю, зниженим рівнем вольових спонукань. Висловлював формальний жаль з приводу скоєного, почали формуватись позитивні терапевтичні та антиалкогольні настанови. З березня 2022р. психічний стан набув стабільного характеру: поведінка носила упорядкований характер, коливань афекту, агресивних та аутоагресивних тенденцій не спостерігалось, сформувалась правильна оцінка свого стану, настанови на відмову від вживання спиртних напоїв та психоактивних речовин у подальшому. Остаточно сформувались терапевтичні настанови на прийом підтримуючого лікування, усвідомлення необхідності динамічного спостереження лікарем-психіатром в майбутньому. Підтримував родинні зв`язки з сестрою, будував елементарні плани на майбутнє.
В судовому засіданні також встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2022 року продовжено застосування примусового заходу медичного характеру, призначених ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_6 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили. Тобто, згідно вказаної ухвали суду, станом на 25 березня 2022 року у психічному стані ОСОБА_6 зберігається відмічена раніше позитивна динаміка: емоційні розлади у вигляді дратівливості, негативізму, конфліктності, які відмічались раніше нівелювались. Поведінка спокійна, упорядкована, без проявів агресії та аутоагресії. Параноїдна симптоматика тенденції до поширення не має, маячні ідеї буденних відносин носять характер «застиглого» психопатологічного феномену. На перший план виступають виражені ознаки шизофренічного дефекту з емоційним сплощенням, холодністю, зниженим рівнем вольових спонукань. Висловлює формальний жаль з приводу скоєного. Не розуміє наявності у себе хронічного психічного захворювання. Стабільність стану відмічається протягом нетривалого періоду, стійкі лікувальні настанови на відмову від вживання алкоголю та психоактивних речовин в майбутньому не сформовані. Викладене свідчить про неповне усунення усіх фактів суспільної небезпеки хворого для оточуючих. Також, згідно вказаної ухвали встановлено, що за своїм психічним станом та характером вчиненого суспільно небезпечного діяння ОСОБА_6 становить небезпеку для суспільства і потребує продовження лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Враховуючи викладені обставини, суд робить висновок, що незважаючи на те, що психічний стан здоров`я ОСОБА_6 хоча і набув позитивної динаміки, однак лише з березня 2022 року
сформувались правильна оцінка свого психічного стану, терапевтичні настанови на прийом підтримуючого лікування, усвідомлення необхідності динамічного спостереження лікарем-психіатром в майбутньому,що свідчить про те, що таке покращення не є тривалим і не може свідчити про можливість проведення реабілітаційних заходів в умовах спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а тому слід відмовити у задоволенні заяви Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст.369-372, ст.ст.512, 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1