Справа № 183/9231/22
№ 1-кп/183/904/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областікримінальне провадження № 0000515 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. ПустомитиГощанського районуРівненської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3

встановив:

на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14 березня 2022 року Указом Президента України №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

17 травня 2022 року Указом Президента України №341/2022 продовжено, строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Разом з тим, старший солдат ОСОБА_3 16 квітня 2022 року наказом №106 командира військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язана свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованою, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

В травні 2022 року військову частину НОМЕР_1 , в тому числі й солдат ОСОБА_3 , було залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області, діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, 20 травня 2022 р. незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , в умовах військового стану та проводив час на власний розсуд у спосіб не пов`язаний із проходженням військової служби не пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби до моменту поки не прибув до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , а саме до 16 липня 2022 р. та не повідомив про себе командуванню вказаної військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, пояснив, що дійсно був відсутній у розташуванні підрозділу з 20 травня по 16 липня 2022 р., та самостійно з`явився до військової частини. У скоєному щиро кається та готовий нести передбачену законом відповідальність. Має намір продовжити виконання своїх обов`язків військової служби.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють вищенаведені обставини та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Суд, дослідивши кримінальне провадження в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінальногоправопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини з`явлення із зізнанням,щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченою та готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Також суд враховує намір ОСОБА_3 продовжити належним чином виконувати свої військові обов`язки з захисту територіальної цілісності та суверенітету України.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання позбавлення волі.

Враховуючи, що наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного і відсутність обставини, що обтяжує покарання, особи обвинуваченого, суд вважає, що основне покарання повинно бути призначено з застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленого санкцію ч. 5 ст. 407 КК України - два роки позбавлення волі.

Одночасно, з урахуванням вимог ст. 58 КК України, оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, суд вважає, за можливе застосувати покарання у виді службового обмеження строком два роки, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми його грошового забезпечення.

Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і буде достатнім та необхідним для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 увчиненні кримінальногоправопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, інше, більш м`яке основне покарання, не зазначене в санкції ч. 5 ст. 407 КК України- два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання два роки службового обмеження, з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми його грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.

Копії вироку видати обвинуваченому, прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1