Справа № 464/4055/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1186/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком один рік шість місяців.

Згідно ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 30 травня 2021 року, приблизно о 22 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по проспекті Червоної Калини в напрямку до вулиці Драгана у місті Львові, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, а саме: Р. 1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3 б); Р. 12 п. 12.3, 12.4, 12,9 б), які виразились в тому, що він керуючи автомобілем, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, перевищив максимально допустиму швидкість в населеному пункті на 27 км/год., керуючи автомобілем у населеному пункті із швидкістю руху, яка складала 77 км/год., при виникненні небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_10 , який вийшов на смугу руху його автомобіля, на регульований пішохідний перехід, на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора, не вжив заходів для зменшення швидкості та своєчасного застосування гальмування, що призвело до наїзду на пішохода в межах регульованого пішохідного переходу. В результаті чого пішоходу ОСОБА_10 спричинено важку поєднану травму тіла, закриту черепно-мозкову травму, тупу травму органів грудної клітки, забій легень, лівобічний пневмоторакс, забій передньої черевної стінки, закритий перелом обох лонних та сідничних кісток, пошкодження правого крижово-клубового зчеплення зі зміщенням відламків, відкритий відламковий перелом обох кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням відламків, множинні забійні садна та точкові рани обох кистей та лівої гомілки, травматичний шок ІІІ ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вважає, що вирок суду є незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом безпідставно не призначено обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним «Правил дорожнього руху».

Просить скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання із іспитовим строком один рік шість місяців. В решті вирок залишити без зміни.

На апеляційну скаргу сторони обвинувачення захисник - адвокат ОСОБА_9 подав заперечення, в якому зазначає, що вимоги такої є незаконними та необґрунтованими.

Наголошує, що прокурор просить суд апеляційної інстанції погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_7 , що заборонено законом.

Вважає, що суд першої інстанції вірно врахував всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, що підтверджується відповідною угодою від 15 вересня 2022 року, укладеною між обвинуваченим та потерпілим, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його молодий вік, також враховано, що ОСОБА_7 не перебуває на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах.

Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_7 працює водієм автотранспортних засобів міжнародних перевезень у ТОВ «Пілігрим Захід» де характеризується виключно позитивно, за час роботи на службових транспортних засобах ДТП та порушень правил дорожнього руху з боку ОСОБА_7 не було.

Також, звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_10 у стані сильного алкогольного сп`яніння переходив проїзну частину на червоний сигнал світлофора, а водій ОСОБА_7 , зробив все можливе, щоб уникнути наїзду на пішохода, однак не зміг запобігти ДТП.

Просить відмовити у задоволені вимог апеляційної скарги прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та залишити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника - адвоката ОСОБА_9 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Як вбачається з апеляційної скарги, сторона обвинувачення не оспорює міру основного покарання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування такого з випробуванням, разом з тим, вважає безпідставним не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши в сукупності обставини справи, врахувавши особу винного, який працює водієм, його щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, посткримінальну поведінку обвинуваченого, відшкодування шкоди, відсутність претензій зі сторони потерпілого, з огляду на індивідуалізацію покарання, в даному конкретному випадку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, підставно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 лише основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України без застосування додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4