У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 000 002 73 від 15 березня 2018 року стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_10 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 14.02.2020 ОСОБА_12 засуджений за ст. 348 КК України на 9 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання обраховувати з 15.03.2018.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

У провадженні стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_12 визнано винним у тому, що він 15.03.2018, приблизно о 02 год. 00 хв., знаходячись неподалік зупинки громадського транспорту, розташованої біля будинку № 44-Б по пр. Маяковського в м. Києві, поводив себе підозріло, був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 та капралом поліції ОСОБА_16 , які виконували свої службові обов`язки по охороні громадського порядку, були одягнені у формений одяг підрозділу зі знаками розрізнення, під`їхали на службовому автомобілі "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у складі автопатруля "Рубін-0313".

Працівники поліції, підійшовши до ОСОБА_12 , роз`яснили йому причини зупинки та необхідність застосування поверхневої перевірки згідно ст. 34 Закону України "Про Національну поліцію".

Обвинувачений ОСОБА_12 погодився самостійно пред`явити вміст кишень його одягу, добровільно дістав з кишені дві пачки цигарок, в одній з яких в розірваній сувенірній купюрі номіналом 100 доларів США знаходилась біла порошкоподібна речовина.

Для вилучення у ОСОБА_12 порошкоподібної речовини працівники поліції викликали слідчо-оперативну групу (СОГ) Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Після приїзду СОГ, в період часу з 02 год. 35 хв. до 03 год. 00 хв. 15.03.2018 в присутності двох понятих слідчим було вилучено у ОСОБА_12 вищевказану білу порошкоподібну речовину. Після цього, працівниками поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було прийнято рішення про необхідність продовження проведення поверхневої перевірки ОСОБА_12 відповідно до ст. 34 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки поведінка ОСОБА_12 давала підстави вважати, що у нього можуть бути при собі інші речі, обіг яких заборонено чи обмежено.

Обвинувачений ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є працівниками правоохоронного органу, з мотивів уникнення затримання та доставляння до управління поліції, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , 15.03.2018, приблизно о 03 год. 20 хв., біля зупинки громадського транспорту, неподалік будинку № 44-Б по пр. Маяковського в м. Києві привів в дію вибуховий пристрій, а саме: наступальну ручну осколкову гранату РГД-5, виготовлену промисловим способом, висмикнувши кільце з запобіжною чекою та метнув її під ноги працівникам поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в результаті чого відбувся вибух.

Обвинувачений ОСОБА_12 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що працівники правоохоронного органу швидко залишили місце, де відбувся вибух гранати РГБ-5, в результаті вибуху було пошкоджено службовий автомобіль "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим завдано матеріальний збиток на суму 39.386,07 грн.

Цими своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_12 вчинив замах на вбивство працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_12 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, незаконно придбав вогнепальну зброю, яка належить до короткоствольної гладкоствольної зброї, а саме: сигнальний пістолет "Zoraki 914 - S", калібру 9 мм Р.А.К. № НОМЕР_2 промислового виробництва (фірма "АТАК arms со. ltd", Туреччина), який внаслідок внесення конструктивних змін саморобним способом набув властивостей короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї та вибуховий пристрій, який є наступальною ручною осколковою гранатою РГД-5 промислового виготовлення, 6 бойових гвинтівкових патронів калібру 7,62x54R, споряджених бронебійно-запалювальною кулею "Б-32" зразка 1954 року, 3 бойових патрона до бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45x39 мм, 3 бойових пістолетних патрона калібру 9x18 мм зразка 1951 року, споряджені кулею "ПСТ", 6 патронів до спортивно-мисливської нарізної вогнепальної зброї кільцевого запалення, калібру 5,6 мм та вибуховий пристрій промислового виготовлення - 40 мм постріл активного типу ВОГ-25, який відноситься до бойових припасів.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_12 , усвідомлюючи заборону вільного обігу вогнепальної зброї, вибухових пристроїв та бойових припасів, став носити при собі 15.03.2018 без передбаченого законом дозволу сигнальний пістолет моделі сигнальний пістолет "Zoraki 914 - S", калібру 9 мм Р.А.К. № НОМЕР_2 та наступальну ручну осколкову гранату РГД-5, а вищевказані бойові припаси без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

15.03.2018, приблизно о 03 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_12 , перебуваючи біля зупинки громадського транспорту неподалік будинку № 44-Б по пр. Маяковського в м. Києві, без передбаченого законом дозволу, носив при собі вогнепальну зброю та вибуховий пристрій, під час затримання обвинувачений ОСОБА_12 привів в дію наступальну ручну осколкову гранату РГД-5, а сигнальний пістолет "Zoraki 914 - S", калібру 9 мм Р.А.К. № НОМЕР_2 тримав при собі під одягом.

У той же день, 15.03.2018, в період часу з 06 год. 40 хв. до 13 год. 10 хв., за місцем проживання ОСОБА_12 в квартирі АДРЕСА_2 під час обшуку працівником поліції було виявлено та вилучено бойові припаси, а саме: 6 бойових гвинтівкових патронів калібру 7,62x54R, споряджених бронебійно-запалювальною кулею "Б-32" зразка 1954 року, 3 бойових патрона до бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45x39 мм, 3 бойових пістолетних патрона калібру 9x18 мм зразка 1951 року, споряджені кулею "ПСТ", 6 патронів до спортивно-мисливської нарізної вогнепальної зброї кільцевого запалення, калібру 5,6 мм та вибуховий пристрій промислового виготовлення - 40 мм постріл активного типу ВОГ-25, який відноситься до бойових припасів, які ОСОБА_12 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Цими своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив без передбаченого законом дозволу придбання та носіння вогнепальної зброї, вибухового пристрою, а також придбання та зберігання без передбаченого законом дозволу бойових припасів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій стверджуючи, що судом першої інстанції були допущені помилки в оцінці доказів та не враховані всі обставини справи, просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 14.02.2020 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_10 вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції було відхилено його клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи, а на досудовому розслідування - не було проведено слідчого експерименту на місці пригоди за участі обвинуваченого, що, на його переконання, призвело до неможливості точного встановлення всіх фактичних обставин справи.

Посилається захисник і на те, що ухвала суду першої інстанції від 16.03.2018 про надання дозволу на обшук квартири АДРЕСА_2 , постановлена на день пізніше, ніж коли фактично був проведений обшук - 15.03.2018, а тому докази, набуті під час обшуку, були отримані з порушенням діючого законодавства та є неналежними доказами в провадженні в силу ст. 87 КПК України.

Звертає увагу в апеляційній скарзі захисник і на відмінність у показаннях свідка ОСОБА_17 та потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , які вони надавали під час досудового розслідування, а потім у суді, а тому, у зв`язку з певними неточностями, які є ключовими при вирішені даної справи і сумнівами, які виникли після з`ясування цих неточностей, з урахуванням презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини необхідно трактувати ці сумніви на користь обвинуваченого.

Окрім того, не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 14.02.2020 щодо останнього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

А саме, на переконання захисника ОСОБА_11 , вирок винесено незаконним складом суду, з порушеннями при проведенні повторного автоматичного розподілу судової справи на суддю ОСОБА_19 , оскільки розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду міста Києва про проведення повторного автоматичного розподілу судової справи було протиправним та невмотивованим.

Зауважує захисник і на тому, що головуючий суддя суду першої інстанції, відповідно до змісту журналу судового засідання від 09.10.2018, допустив одноособове проведення підготовчого засідання, що є незаконним, однак повний текст ухвали у цьому засіданні підписали судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , хоча вони не брали участі у судовому засіданні.

Посилається захисник і на те, що проведення підготовчого провадження відбулось за відсутності потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , участь яких відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України - є обов`язковою, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування вироку суду апеляційним судом.

В змінах до апеляційної скарги, що надійшли 22.06.2020, захисник ОСОБА_11 , крім іншого вказує, що вина ОСОБА_12 за ст. 348 КК України не доведена поза розумним сумнівом, оскільки ОСОБА_12 умисно не приводив у дію вибуховий пристрій (наступальну ручну осколкову гранату РГД-5) і не висмикував кільце із запобіжної чекою.

Причиною вибуху гранати, за версією захисту, є мимовільне висмикування чеки гранати, яка знаходилася в кишені куртки ОСОБА_12 у той час, як потерпілий - працівник поліції ОСОБА_18 застосував фізичну силу та різкими рухами висмикнув руки ОСОБА_12 з його кишень.

Окрім того, як указує захисник, руки ОСОБА_12 знаходилися у різних кишенях куртки, за його лікті трималися потерпілі поліцейські і, за таких умов, умисне висмикування ОСОБА_12 чеки з гранати було б неможливим.

В обґрунтування такої позиції захисник послався на показання свідка ОСОБА_17 , який маючи 25-річний досвід військової служби, не змінюючи своїх показань, стверджував, що, після витягування рук ОСОБА_12 з карманів, останній кільце із запобіжною чекою не висмикував, а граната просто впала на землю, а тому є можливість мимовільного спрацювання вибухового пристрою, а не приведення його у дію ОСОБА_12 .

В заяві від 07.03.2022 захисник ОСОБА_11 відмовився від апеляційної скарги (а.п. 196-197 т. 5), а 05.07.2022 захисник просив заяву про відмову від апеляційної скарги залишити без розгляду (а.п. 226 т. 5).

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Потерпілі про дату, час та місце судових засідань суду апеляційної інстанції повідомлялись у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка яких в судові засідання не перешкоджають розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисників та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційних скарг в повному обсязі щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши частково докази у провадженні на задоволення клопотання сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_12 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Досліджуючи доводи сторони захисту щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду провадження у суді першої інстанції, що, на переконання сторони захисту, є безумовною підставою для скасування вироку суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає послатися на таке.

Так, дійсно згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 181 000 000 002 73 від 15.03.2018 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, надійшов до Деснянського районного суду міста Києва 26.06.2018 (а.п. 48 т. 1), коли і був визначений для розгляду вказаного кримінального провадження склад колегії суддів - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (а.п. 50 т. 1), яким у підготовчому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , обвинуваченого та захисника ОСОБА_25 було призначено провадження до розгляду на 14.00 год. 26.07.2018 судом присяжних (а.п. 70-72, 73-75 т. 1).

Згідно протоколів від 03.07.2018 повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за визначенням суду присяжних, з числа суддів колегії вилучено суддю ОСОБА_23 (а.п. 80 т. 1) та попередньо відібрано присяжних (а.п. 81 т. 1).

Станом на 09.10.2018 відбір присяжних у провадженні не відбувся, зокрема, через: чисельні клопотання захисника за призначенням ОСОБА_25 про відкладення розгляду провадження без поважних причин (а.п. 59, 60, 91, 133 т. 1), про що було поінформовано Раду адвокатів міста Києва (а.п. 146-147 т. 1); зміни захисника та ознайомлення захисника ОСОБА_26 з матеріалами провадження (а.п. 165-166, 167-169, 187-189 т. 1).

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 1156 від 09.10.2018, за застосуванням положення п. 2.3.39 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва, у зв?язку з сплином 12.10.2018 строку перебування обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою і обов?язковістю за приписами ч. 3 ст. 331 КПК України розгляду судом питання доцільності його подальшого тримання під вартою, а також знаходженням визначеного у провадженні головуючого судді ОСОБА_22 на листку непрацездатності з 01.10.2018 - було здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями з визначенням головуючого судді - ОСОБА_19 та складу колегії - судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (а.п. 50, 210, 211, 212, 213 т. 1, а.п. 59 т. 5).

Вказані засади використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва, що прийняті/затверджені загальними зборами суддів цього суду, узгоджуються з нормою п.п. 2.3.17 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (Положення), затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30, з послідуючими змінами, згідно якої Збори суддів відповідного суду мають право розглядати питання щодо настання обставин, які унеможливлюють участь судді у розгляді судових справ, що може мати наслідком порушення строку розгляду судових справ, передбаченого відповідним процесуальним законом, у взаємозв?язку з п.п. 2.3.50 Положення, за якими винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов?язки), що додається до матеріалів справи, що здійснюється у порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.

А тому, порушень застосування вказаних Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва та вимог кримінального процесуального закону щодо повторного розподілу справи стосовно ОСОБА_12 між суддями місцевого суду з визначення колегії суддів у складі: головуючого судді - ОСОБА_19 , суддів колегії - ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , - колегія суддів не вбачає.

Водночас слід відмітити, що правильність визначення Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва, у будь-якому випадку, не можуть бути предметом перегляду судом апеляційної інстанції в порядку, визначеному КПК України.

А тому, і твердження захисника ОСОБА_11 в апеляційній скарзі та сторони захисту в суді апеляційної інстанції щодо невмотивованості визначення іншого складу суддів - не ґрунтуються на матеріалах провадження.

У який спосіб, суду першої інстанції, необхідно було виконати обов?язкові вимоги ч. 3 ст. 331 КПК України, з позиції сторони захисту - не видно.

Згідно приписів ч. 1 ст. 319 КПК України, після заміни судді/складу суддів судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 319 та ст. 320 КПК України.

Оскільки ж підготовче судове засідання до заміні складу суддів не було проведено, визначений на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючий суддя у провадженні - ОСОБА_19 , за змістом ч. 1 ст. 314 КПК України, одноособово ухвалою від 09.10.2018 і призначив підготовче судове засідання на 14.00 год. 09.10.2018 (а.п. 214 т. 1, а.п. 59 т. 5).

Як свідчить аудіозапис підготовчого судового засідання, що був предметом дослідження в суді апеляційної інстанції 16.11.2020, воно розглядалося у складі суддів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 за участю прокурора, обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника його інтересів - адвоката ОСОБА_26 , які відводи вказаному складу суду не заявили.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 та сторони захисту у суді апеляційної інстанції з посиланням тільки на зміст журналу судового засідання від 09.10.2018, що головуючий суддя суду першої інстанції - ОСОБА_19 допустив одноособове проведення підготовчого засідання, що є незаконним, однак повний текст ухвали у цьому засіданні підписали судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , хоча вони не брали участі у судовому засіданні - не є ґрунтовними і вказують тільки на недоліки журналу підготовчого судового засідання по неповному відображенню в ньому складу суду (а.п. 221-223, 224-226 т. 1, а.п. 59 т. 5).

Вказаний недолік журналу судового засідання від 09.10.2018, ніяким чином не впливає на порушення проведення процесуальної дії та не може слугувати підставою для визнання наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, для скасування вироку суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, вимогу про що висунув захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі.

Не є беззастережними і доводи сторони захисту про те, що в попереднє судове засідання 09.10.2018 не були викликані потерпілі, що також, як стверджується, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, - оскільки потерпілі у відомій кожному з них справі брали участь у судових засідань за власним розсудом, що видно з наведеного нижче, учасники провадження не заперечували щодо проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність, жоден з потерпілих - ОСОБА_16 та ОСОБА_18 не заявляв про порушення їх права при розгляді провадження у суді першої інстанції, у тому числі під час підготовчого судового засідання, надали суду першої інстанції заяви 02.07.2018 про проведення судового розгляду без їх участі (а.п. 78, 79 т. 1), та в подальшому брали участь у судовому засіданні за їх вибором (а.п. 55, 140 т. 2, а.п. 181 т. 4).

Відсутність потерпілих у підготовчому судовому засіданні 09.10.2018, за будь-яких обставин, не вказує на порушення права ОСОБА_12 на захист.

У підготовчому судовому засіданні 09.10.2018 суд, у порядку ст. 315 КПК України з дотриманням вимог та строків, передбачених ст. 331 КПК України, суд першої інстанції також розв?язав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та призначив розгляд провадження судом присяжних на 14 год. 30 хв. 18.10.2018 (а.п. 221-223, 224-226 т. 1).

Ухвала підготовчого судового засідання від 09.10.2018 в частині продовження ОСОБА_12 строку тримання під вартою була оскаржена в апеляційному порядку, проте в ній захисник ОСОБА_26 не висував доводи щодо вирішення цього питання незаконним складом суду.

Згідно змісту протоколу від 10.10.2018, у зв?язку з визначенням суду присяжних, вилучено зі складу суддів у провадженні суддю ОСОБА_21 (а.п. 230 т. 1) та на підставі протоколу від 12.11.2018 попередньо відібрано присяжних за списком (а.п. 245 т. 1).

За участю прокурора, потерпілого ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_26 мав відбутися відбір присяжних 04.12.2018 (а.п. 10-11 т. 2), який фактично відбувся у подальшому - 17.01.2019 за участю обвинуваченого та захисника, потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , під час якого учасники судового провадження не були позбавлені права задавати присяжним питання чи відводити присяжних (а.п. 38-40 т. 2).

Результати відбору присяжних, з урахуванням розв?язання самовідводів, знайшли відтворення у відповідному протоколі від 17.01.2019 (а.п. 41 т. 2).

Жодному з обраних присяжних з підстав незаконного відбору - відвід не заявлений.

Посилання сторони захисту на те, що за наявності відеозапису, але відсутності звукозапису судового засідання від 17.01.2019 не може вважатися відбір присяжних як такий, що проведений за процедурою встановленою законом, - не є беззастережними, оскільки у даному відборі брав участь у тому числі захисник ОСОБА_26 , який, зокрема, мав можливість поставити присяжним питання, що висвітлені у позиції захисника ОСОБА_14 від 02.03.2021 (а.п. 108-111, 112-119 т. 5) щодо:

- відношення до подій Революції Гідності 2013-2014, "Антимайдану";

- відношення до участі в проведенні АТО добровольчих батальйонів, таких як "Айдар", відношення до АТО як такого;

- про можливу пов?язаність присяжних з прибічниками так званого "Антимайдану" та сепаратистськими рухами на території Донецької та Луганської областей, АР Крим - зокрема (але не обмежуючись) чи є такі особи членами сім?ї чи родичами присяжного, які можуть вчинити на присяжного вплив,

оскільки зазначені питання обумовлені тим, що ОСОБА_12 перебував у складі добровольчого батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", брав участь в бойових діях в зоні проведення АТО від початку, є патріотом України та відомості про нього були опубліковані на сепаратистському сайті "Трибунал", яка підлягає фізичному знищенню;

- чи працювали присяжні раніше в правоохоронних органах або судах, чи працювали або працюють зараз члени сім?ї чи близькі присяжних в цих органах,

оскільки ОСОБА_12 обвинувачується за ст. 348 КК України в посяганні на життя працівників поліції (а.п. 108 зв. т. 5).

Водночас, установлено, що ніким з сторони захисту не ставилося питання про притягнення адвоката ОСОБА_26 до дисциплінарної відповідальності у зв?язку з ненаданням належної правової допомоги ОСОБА_12 чи неналежним виконанням ним своїх обов?язків захисника.

Також слід зауважити, що долучена до пояснень захисника ОСОБА_14 від 02.03.2021 заява адвоката ОСОБА_26 , який, відповідаючи на питання адвоката ОСОБА_14 , без посилання на закон, яким вона наділена такими повноваженнями (а.п. 114 т. 5), щодо того, що "під час відбору присяжних обвинуваченому ОСОБА_12 не було роз?яснено право задавати та ставити питання в порядку та з підстав, визначених ст.___(без вказівки статті) КПК України, а також головуючий суддя ОСОБА_19 не надав можливості стороні захисту ставити питання присяжним під час судового засідання 17.01.2019 (дата містить виправлення) (а.п. 113 т. 5)", - щонайменше може вказати на те, що, навіть за умови не роз?яснення права ОСОБА_12 задавати питання присяжним, це право повинен був роз?яснити обвинуваченому - його захисник, як і реалізувати таке право.

Не є переконливими і доводи сторони захисту, зокрема в суді апеляційної інстанції, з приводу начебто перешкоджання в судовому засіданні захиснику задавати питання присяжним, оскільки адвокатом ОСОБА_26 відвід головуючому судді - ОСОБА_19 , як і складу колегії в судовому засіданні 17.01.2019 - не заявлялося, що випливає і зі змісту заяви адвоката ОСОБА_26 щодо проведення процедури відбору присяжних.

Як далі указують дані журналу судового засідання від 17.01.2019, після відбору присяжних ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які приведені до присяги, о 15:38:06 головуючим оголошено про початок судового розгляду, прокурором оголошено обвинувальний акт в повному обсязі, встановлена особа обвинуваченого ОСОБА_12 , встановлено обсяг доказів, які необхідно дослідити та порядок їх дослідження, за обговоренням вказаних питань, у тому числі захисником ОСОБА_26 та обвинуваченим ОСОБА_12 , після чого, за відсутності клопотань в 16:10:45, судове засідання відкладено на 14.00 год. 21.01.2019 (а.п. 38-40 т. 2)

Пояснень щодо іншого перебігу судового засідання 17.01.2019 - не містить і заява ОСОБА_26 .

Є такою, що не ґрунтується на матеріалах провадження і позиція сторони захисту про те, що нібито 21.01.2019 о 14:15:37 ОСОБА_12 заявив відвід головуючому судді ОСОБА_19 з підстав порушення його права 17.01.2019 на питання присяжним для з?ясування обставин, що можуть перешкоджати участі присяжного в судовому засіданні, при цьому, як зауважила захисник ОСОБА_14 , обвинувачений звертається до суду стоячи та читає з папірця (який в матеріалах провадження відсутній), захисник ОСОБА_26 після виступу прокурора та потерпілих о 14:33:45 підтримав клопотання обвинуваченого, потім виступали прокурор, захисник ОСОБА_26 , суд видалився до нарадчої кімнати та суддя ОСОБА_20 оголосила ухвалу (а.п. 45а- 45б, 53-54 т. 2, а п. 110 т. 5), яка на переконання захисника ОСОБА_14 , не відповідає точному змісту клопотання про відвід, бо:

- цьому не свідчить, зокрема, процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_12 у судовому засіданні 17.01.2019 після відбору присяжних щодо подальшого перебігу судового засідання за його участю на відміну від іншої його поведінки, обраної ним за власним розсудом, яка визначається наявності усякого роду заяв, у тому числі про відвід, клопотань, активної участі у судовому засіданні шляхом висловлення своєї позиції, ставленням запитань учасникам провадження тощо;

- судове засідання відбулося дійсно з відводу головуючому судді - ОСОБА_19 , заявленого обвинуваченим ОСОБА_12 з підстав того, що він 05.12.2018 одноособово вирішив питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_12 строку тримання його під вартою, що знайшло своє відтворення в ухвалі суду від 21.01.2019 (а.п. 45а-45б т. 2), яка складається з 2 аркушів, була проголошена суддею ОСОБА_20 , як про це вказала захисник ОСОБА_14 , протягом 15:04:16 - 15:09:39 (а.п. 54 т. 2), тобто повний її текст, після чого відбувся допит потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , які попросили продовжити розгляд провадження у їх відсутність; у подальшому відбулася процедура розгляду клопотання прокурора у провадженні про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке отримав захисник ОСОБА_26 до судового засідання (а.п. 48-52 т. 2), з постановленням ухвали (а.п. 46-47 т. 2).

Отже, дійсно, за перебігом судового засідання від 21.01.2019, розглядався відвід головуючому судді - ОСОБА_19 з підстав одноособового розгляду ним 05.12.2018 питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ухвала про що міститься і в Єдиному реєстрі судових рішень за відсутності інших ухвал, постановлених 21.01.2019, а тому доводи заяви захисника ОСОБА_14 в цій частині - є явно надуманими навіть і за тим, що про обставини підміни проголошеної ухвали - іншою ніким з сторін у провадженні, що брали участь у судовому засіданні 21.01.2019, питання не постановлено, на що не може вплинути і довід захисника ОСОБА_14 про направляння вказаної ухвали до Єдиного реєстру судових рішень 14.03.2019 чи про те, що нумерація проголошеної ухвали відбувалася на аркушах провадження з доповненнях їх літерами "а" та "б".

Є такими, що не узгоджуються з матеріалами провадження і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо не розгляду відводу суддів колегії ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , заявленому обвинуваченим ОСОБА_12 в судовому засіданні 21.01.2020.

Так, дійсно 21.01.2020 обвинувачений ОСОБА_12 звернувся до головуючого судді - ОСОБА_19 та до судді колегії ОСОБА_20 з заявою, що знайшла своє відтворення і в письмовому клопотанні обвинуваченого ОСОБА_12 від 05.02.2020 на ім?я головуючого судді ОСОБА_19 з проханням повідомити його, на підставі якого нормативного акта в складі колегії суддів здійснюють правосуддя судді ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , чи мають ці судді на теперішній час повноваження, якщо так, то він просить пред?явити йому посвідчення судді, повідомити чи пройшли ці судді кваліфікаційне оцінювання та строк завершення повноважень на підставі ст. 51 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (а.п. 182 т. 4), яке було предметом продовження розгляду в судовому засіданні 05.02.2020, де його повідомили, що в попередньому судовому засіданні йому надали роз?яснення щодо відправлення вказаними суддями правосуддя у залі судового засідання Деснянського районного суду міста Києва на підставі чинного законодавства, під час чого надання будь-яких документів, зокрема на вимогу обвинуваченого, щодо проходження процедури обрання суддів чи посвідчення судді - законом не передбачено, а тому подальше обговорення вказаної заяви обвинуваченого було припинено з прийняттям рішення про долучення вказаного клопотання до матеріалів кримінального провадження та відмову у його задоволенні (а.п. 189 т. 4), після чого суд перейшов до судових дебатів.

Отже, колегія суддів вважає вільним трактуванням захисника ОСОБА_10 викрикування обвинуваченого ОСОБА_12 про недовіру складу суду через ненадання суддями переліку зажаданих ним документів як відвід суддям ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , який не розглянуто, - ще і за мотивами зловживання правами та недотриманням належної процесуальної поведінки, які, за певних обставин - дійсного заявлення відводу, могли бути розцінені як зловживанням правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, з залишенням такої заяви без розгляду.

Водночас слід вказати, в суді апеляційної інстанції 16.11.2020 за досліджуваними обставинами ОСОБА_12 не зміг вказати/згадати чи він насправді з наведених підстав заявляв відвід суддям (а.п. 60 т. 5).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 щодо порушення присяжними обов?язків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 386 КПК України, то вони - не є беззастережними.

Так, дійсно п.п. 4, 5 але ч. 2, а не ч. 1, як помилково вказав захисник, ст. 386 КПК України передбачено, що присяжний зобов?язаний не спілкуватися без дозволу головуючого з особами, що не входять до складу суду, стосовно суті кримінального правопорушення та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього та не збирати відомості, що стосуються кримінального провадження, поза судовими засіданнями.

Як видно з даних матеріалів кримінального провадження, з якими у порядку ч. 1 ст. 386 КПК України 30.01.2020 ознайомилася присяжний ОСОБА_28 (а.п. 180 т. 4) та перебігу судових засідань, у тому числі сторона захисту, зокрема під час дебатів, наголошувала на тому, що обвинувачений ОСОБА_12 брав участь в бойових діях в зоні АТО з літа 2014 року по січень-лютий 2015 року, у зв?язку з чим на сайті "Трибунал" його визнали "карателем", за яким оголошено "полювання".

Витяг з сайту міститься на а.п. 112 в т. 5.

Дійсно під час стадії судових дебатів присяжний ОСОБА_28 вказала, що ознайомилася з вказаним сайтом, але щоб це повідомлення присяжного можна було трактувати як порушення нею обов?язків не спілкуватися без дозволу головуючого з особами, що не входять до складу суду, стосовно суті кримінального правопорушення та процесуальних дій, що здійснюються (здійснювалися) під час нього та не збирати відомості, що стосуються кримінального провадження, поза судовими засіданнями, і як ця обставина вплинула на позицію даного присяжного у провадженні і, як наслідок, на рішення, яке ухвалено у нарадчій кімнаті більшістю/одностайністю голосів, - з апеляційної скарги захисника не видно.

Не вказала на такі обставини сторона захисту і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, тоді як колегія суддів не знаходить порушень провадження у суді присяжних за правилами § 2 глави 30 КПК України.

Згідно відповіді Деснянського районного суду міста Києва від 07.09.2021, в ході прослуховування архівних дисків в справі № 754/8266/18 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, аудіозапис судових засідань від 17.01.2019 та від 21.01.2019 не відтворюється, а відеозапис - відтворюється (а.п. 159 т. 5).

Згідно журналу судового засідання від 17.01.2019 відбувся відбір присяжних, оголошено обвинувальний акт і встановлено порядок дослідження доказів у провадженні (а.п. 38-40 т. 2), а в судовому засіданні від 21.01.2019 (а.п. 53-55 т. 2) - розглянуто відвід головуючому судді ОСОБА_19 , клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , що знайшло своє відображення у відповідних судових рішеннях, а також допитані потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , які, у зв?язку з відсутністю аудіозапису їх допиту, допитувалися повторно 30.05.2019 та 31.05.2019 (а.п. 134-135, 137-138 т. 2), що не спростовано стороною захисту як і те, що потерпілі у вказаних судових засіданнях надавали аналогічні показання.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 107 КПК України, дійсно фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження - є обов`язковим.

Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов?язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отримання внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, як означено в ч. 6 вказаної норми кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України відсутність у матеріалах провадження, зокрема, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас поняття істотності порушення вимог кримінального процесуального закону, визначеного ст. 412 КПК України, - є здатність цього порушення перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Системно-структурний аналіз наведених норм КПК України свідчить, що для з?ясування питання про те, як неповне/фіксування в частині судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з рівня істотності відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Колегія суддів не виключає, що за певних обставин відсутність звукозаписів окремих судових засідань може стати підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на таку обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення.

У даному випадку, колегія суддів не вважає, що відсутність аудіозапису відбору присяжних 17.01.2019 чи аудіозапису розгляду заяви про відвід головуючому судді ОСОБА_19 21.01.2019 за наявності відеозаписів судових засідань, за вказаних вище підстав, будь-яким чином вплинула на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

Підсумовуючи, колегія суддів не знаходить підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, щоб могли слугувати підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Що стосується обвинувачення визнано судом доведеним, що колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, ч. 2 ст. 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При ухваленні вироку, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні замаху на вбивство працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, а також у придбанні та носінні при собі вогнепальної зброї та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, і придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 в суді першої інстанції не визнав своєї вини і відмовився давати показання по обставинах обвинувачення, викладеним в обвинувальному акті (а.п. 138 т. 2).

Потерпілий ОСОБА_18 в судовому засіданні в суді першої інстанції 31.05.2019 показав, що разом з поліцейським ОСОБА_16 на службовому автомобілі вночі 15.03.2018 вони рухались по пр. Маяковського в м. Києві, а, побачивши підозрілого чоловіка, зупинили автомобіль, підійшли до нього, представились, запропонували надати документи та провели поверхневу перевірку.

Обвинувачений ОСОБА_12 дістав речі, з пачки цигарок надав згорток з речовиною, схожою на наркотик.

Водночас, ОСОБА_12 сказав, що надана ним речовина - амфетамін, а тому вони викликали слідчо-оперативну групу, слідчий якої за участю понятих вилучив цю речовину.

Після від`їзду слідчо-оперативної групи, він-потерпілий ОСОБА_18 з ОСОБА_16 вирішили продовжити проводити поверхневий огляд обвинуваченого ОСОБА_12 , оскільки його необхідно було доставити до відділку поліції.

У цей час біля них залишився один з понятих ( ОСОБА_17 ).

Обвинувачений з кишені куртки почав щось діставати, перебирав рукою, говорив, що ключі зачепились за підкладку та нервував, а потім різко дістав руку з кишені.

Він-потерпілий побачив у ОСОБА_12 предмет округлої форми, схожий на гранату, в якій ОСОБА_12 правою рукою висмикнув кільце і кинув гранату на землю їм під ноги.

Вони-працівники поліції схопили ОСОБА_12 за руку, відскочили з цього місця, повалили його на землю, відбувся дзвін і хлопок, вибух гранати.

ОСОБА_12 почав вириватись, правою рукою почав тягнутись до свого поясу, де виявили предмет, схожий на пістолет, а тому на обвинуваченого ОСОБА_12 наділи кайданки (а.п. 137 т. 2).

Потерпілий ОСОБА_16 в судовому засіданні в суді першої інстанції 30.05.2019 також крім наведеного вище, пояснив, що коли він разом з поліцейським ОСОБА_18 перебували на патрулюванні та рухались на службовому автомобілі по пр. Маяковського в м. Києві, то побачили чоловіка, який йшов з палицею та озирався, а тому, його поведінка їм видалася підозрілою, у зв?язку з чим вони вирішили зупинитись та перевірити цього чоловіка.

Була приблизно 2-га година ночі.

Вони, під?їхали на службовому автомобілі до чоловіка і зупинилися біля зупинки громадського транспорту.

Підійшли до нього, представились, перебували при цьому у поліцейській формі та бронежилетах.

Цей чоловік надав їм паспорт та назвався ОСОБА_30 , але нервував.

Вони почали проводити поверхневий огляд ОСОБА_12 , який, на пропозицію, дістав дві пачки цигарок, з однієї пачки дістав згорток з речовиною білого кольору, схожою на наркотик.

Викликали слідчо-оперативну групу.

Слідчий, за участі понятих, вилучив цю речовину у ОСОБА_12 та СОГ поїхала з місця події.

ОСОБА_12 необхідно було доставити до відділку поліції і він, дізнавшись про це, почав нервувати, а тому вирішили продовжити його поверхневий огляд.

ОСОБА_12 почав щось діставати з лівої кишені куртки, перебирати рукою, говорив, що не може дістати ключі, потім різко дістав з кишені гранату, підвів праву руку до лівої, розвів руки, висмикнувши чеку гранати.

Потім відбувся дзвін.

Встигли повалити ОСОБА_12 на землю, відтягнути його.

Пролунав вибух.

ОСОБА_12 рукою ще тягнувся до свого пояса, де був предмет, схожий на пістолет.

На нього одягнули кайданки та почали чекати приїзду слідчо-оперативної групи (а.п. 134-135 т. 2).

На такі ж обставини потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_16 вказали під час проведення з ними слідчих експериментів, що зафіксовано у відповідних протоколах від 24.04.2018 з відеозаписами до них (а.п. 49-54, 55, 56-61, 62 т. 3).

Вказані протоколи були предметом дослідження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 05.07.2022 (а.п. 227-230 т. 5).

А тому, за дослідженням доводів апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_18 24.04.2018, він категорично стверджував, що, стоячи з лівої сторони від ОСОБА_12 , він отримавши відповідь останнього, що у нього в кишені ключі, кільце з яких зачепилося за підкладку, дійсно висмикував ліву руку ОСОБА_12 з його лівої кишені куртки, а коли висмикнув, то ОСОБА_12 тримав у руці, якийсь предмет, який він- ОСОБА_18 не міг розгледіти, за відсутності достатнього освітлення, і який ОСОБА_12 підхопив правою рукою, на ньому були рукавички без пальців, зробив певний рух і предмет кинув/впав, що він визначив по характерному металевому звуку, побачив на тій ділянці обриси предмету та іскри, зрозумів, що предмет - то граната, а тому вони вибігли з зупинки, підхопивши ОСОБА_12 під руки.

Потім він затримав ОСОБА_12 , а при намаганні одягнути на нього кайданки, той потягнувся до поясу своїх штанів, де потім виявили предмет схожий на вогнепальну зброю.

У свою чергу, згідно пояснень потерпілого ОСОБА_16 під час слідчого експерименту, вони під час патрулювання о 2 год. виявили на вулиці ОСОБА_12 , який ходив, гуляв з палицею, а побачивши службовий автомобіль, пришвидшив ходу, а тому його поведінка була для них підозрілою, що і спонукало перевірити його особу.

У подальшому, за досліджуваних подій, під час поверхневого огляду ОСОБА_12 , який щось лівою рукою перебирав у лівій кишені верхнього одягу, а після відповіді на запитання ОСОБА_18 , що в нього в кишені, відповів, що ключі, які зачепилися за підкладку, ОСОБА_18 висмикнув його руку з предметом з кишені, іншою рукою ОСОБА_12 щось відібрав і щось кинув, від падіння предмету прозвучав характерний звук як щось задзвеніло/удар металу об асфальт, ОСОБА_18 крикнув - "граната", вони вибігли з зупинки, підхопивши ОСОБА_12 .

Далі, під час затримання у ОСОБА_12 крім пістолета, виявили і предмет схожий на заточку.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні в суді першої інстанції 11.07.2019, у тому числі за участю захисника ОСОБА_14 , як це свідчить зокрема аудіозапис судового засідання, вказав на те, що він є військовослужбовцем - офіцером запасу.

Вночі 15.08.2018 його, що пересувався на автомобілі, зупинив працівник поліції і запросив бути понятим, на що він дав згоду і прослідував на зупинку громадського транспорту, де перебувала група людей, серед яких був і ОСОБА_31 (надалі ОСОБА_12 ).

Те що, там знаходилися саме працівники поліції - у нього свідка сумнівів не викликало, оскільки вони були у форменому одязі, а також поряд з зупинкою перебував спеціалізований автомобіль працівників поліції з включеними маячками.

Слідчий йому- ОСОБА_17 і всім присутнім пояснив, що буде відбуватися.

У його-свідка присутності, у обвинуваченого був вилучений з пачки цигарок згорток сувенірної 100-доларової купюри, в якій знаходилась порошкоподібна речовина.

Слідчий поїхав, а він- ОСОБА_17 залишився перебувати біля двох поліцейських, які намагалися проводити далі поверхневий огляд обвинуваченого.

Особисто він-свідок підсвічував при цьому місце зупинки наявним у нього ліхтарем.

Він-свідок стояв поруч з ними та чув і бачив неодноразову пропозицію працівника поліції до ОСОБА_12 витягнути вміст кишень верхнього одягу.

Верхній одяг ОСОБА_12 являв собою або напівпальто, або зимову куртку, яка вільно спадала по його тілу.

Поверхневий огляд проводився, як він- ОСОБА_17 зрозумів, з метою подальшого доставляння ОСОБА_12 до відділку поліції.

ОСОБА_12 засунув руку у ліву кишені і щось там довго енергійно проводив, а на запитання поліцейського: "що ти там робиш?" - відповів, що "зв?язка ключів зачепилися за підкладку".

Потім ОСОБА_12 засунув праву руку у праву кишеню і, не виймаючи рук з кишень, різко звів їх на рівні грудей і різко розвів.

При цьому поліцейські взагалі нічого по відношенню до обвинуваченого не вчиняли, а просто стояли і спостерігали.

Він-свідок, у силу своєї обізнаності у зв?язку з проходженням військової служби, відразу, без будь-яких припущень, зрозумів, що такий жест характерний для приведення до бойового стану вибухових предметів, але щось не вийшло, тобто висмикнути чеку, а тому, мабуть, він- ОСОБА_17 крикнув на російській мові "держи".

У цей час ОСОБА_12 знову намагався звести руки, але, у свою чергу, поліцейські вчинили дії щоб притиснути ОСОБА_12 до стіни МАФи.

А саме, від бачив рух тільки одного поліцейського, який стояв напроти ОСОБА_12 ( ОСОБА_16 ) та намагався притиснути його руки і груди до стіни, що могло спровокувати витягання рук обвинуваченого з кишень.

Дії іншого поліцейського в цей час він-свідок не бачив.

У цей час він- ОСОБА_17 побачив у лівій руці ОСОБА_12 , яка була вже зовні кишені, предмет округлої форми, але не зміг зрозуміти, що це.

Можливо були ще рухи ОСОБА_12 , які він вже не бачив через боротьбу між обвинуваченим та поліцейськими і тому, що він-свідок стояв позаду поліцейського, який стояв напроти і посередині по відношенню до обвинуваченого ( ОСОБА_16 ).

У який час було висмикнуто чеку з гранати, він свідок цього не бачив, але почув характерний звук накалювання капсуля після приведення гранати в дію, а потім властивий звук удару металу об асфальт, а потім прозвучав окрик поліцейського - "граната", і, повернувши голову на звук удару, він- ОСОБА_17 побачив на асфальті без ричага/чеки та запалу гранату РГД-5, що визначив по зовнішньому вигляду, біля своєї правої ноги.

Він- ОСОБА_17 знав про можливі наслідки від вибуху вказаної гранати, у тому числі у відносно замкнутому просторі, а тому першим його наміром було відкинути гранату, але, зрозумівши, що на зупинці могли були сторонні особи, він почав виштовхувати працівників поліції, а ті, у свою чергу підхопили за одяг ОСОБА_12 і всі побігли.

Хотіли вибігти на проїзну частину, але там стояв патрульний автомобіль і вони взяли трохи лівіше, і, коли пробігли метрів 6, скоріш за все, він-свідок їх збив з ніг, пролунав вибух.

Якщо б він-свідок не вчинив такі дії і відбувся вибух гранати на місці її знаходження, то за її властивостями ураження, шансів вижити у одного з поліцейських точно не було.

ОСОБА_12 , коли всі вибігли на проїзну частину проспекту, намагався перебігти через неї в сторону торговельного комплексу, проте поліцейські його наздогнали збили з ніг та своїми тілами намагалися його притиснути до землі, а він їм чинив фізичний супротив.

При намаганні одягнути на нього- ОСОБА_12 кайданки, цього не вдалося зробити, оскільки він пручався та зігнув ноги під радіусом майже 90 градусів, а тому перевернути його на живіт не виявилося можливим.

Працівники поліції викликали підмогу.

Він-свідок особисто намагався вирівняти ліву ногу обвинуваченого, який перебував на правому боку, що була зверху, щоб допомогти працівникам поліції, проте ОСОБА_12 почав кричати: "нога-нога" і він- ОСОБА_17 припинив вчиняти дії щодо обвинуваченого, направлені на його затримання чи намагання вдягнути кайданки.

Під час подій у ОСОБА_12 дійсно була тростина, але в його-свідка присутності він на неї не спирався, вона була у нього або в руках, або приставлена до ларька, між тим, коли ОСОБА_12 , намагаючись втекти від працівників поліції, він-свідок порушень його опорно-рухового апарату не побачив.

На місці події була карета швидкої медичної допомоги, але він- ОСОБА_17 з тілесних ушкоджень бачив лише потертості на обличчі ОСОБА_12 .

На його-свідка переконання як громадянина - є неприпустимим, щоб у громадських місцях, де перебувають у тому числі і діти, мати гранати у кишенях одягу (а.п. 171 т. 2).

Свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_12 як особу, яка за вказаних обставин на зупинці громадського транспорту привів в дію вибуховий пристрій, який кинув під ноги працівникам поліції, в результаті чого відбувся вибух, як указують дані протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 20.03.2018 (а.п. 11-13 т. 3) та вказав на обставини, зазначені вище під час проведення з ним слідчого експерименту, що зафіксовано в протоколі від 20.04.2018 з додатком його відео (а.п. 43-48 т. 3).

Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 був досліджений у суді апеляційної інстанції 05.07.2022.

З перевірених пояснень свідка ОСОБА_17 випливає, що він ніколи не пояснював, що безпосередньо бачив, як ОСОБА_12 вирвав чеку гранати і це не відображено у вироку суду, на зворотність чого послалася захисник ОСОБА_14 , вільно трактуючи зміст вироку суду першої інстанції на власний розсуд, зокрема щодо показань свідка ОСОБА_17 , які дійсно викладені у вироку у стислій формі.

За дослідженими доказами у суді апеляційної інстанції, колегія суддів не знайшла слушним клопотання сторони захисту про допит під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_17 , оскільки його показання в суді першої інстанції та дані протоколів впізнання і проведення слідчого експерименту були предметом ретельного дослідження в суді першої інстанції, у тому числі за участю сторони захисту, яка не була обмежена у праві задавати питання, які вона вважала за потрібне, та давати свої пояснення з приводу показань свідка ОСОБА_17 .

Водночас, сторона захисту ніколи не ставила під сумнів правдивість показань свідка ОСОБА_17 на всіх етапах кримінального провадження, які оцінила як послідовні.

Показання потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_16 і свідка ОСОБА_17 , узгоджуються між собою, доповнюють одне одного та не містять суперечностей, які, кожні окремо, фактично і констатують суб?єктивне сприймання досліджуваних подій 15.03.2018 кожним з них, які, у своїй сукупності, вказують на встановлені судом першої інстанції обставини кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_12 , що викладені у вироку.

А тому, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в цій частині, які, до того ж, мають узагальнюючий характер, без посилання на неточності в показаннях вказаних осіб, щоб могли трактуватися на користь обвинуваченого ОСОБА_12 , ще і за позицією захисника ОСОБА_14 щодо оцінки показань свідка ОСОБА_17 як послідовних.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про неповноту досудового розслідування, оскільки не було проведено слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 - є такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки є незрозумілим навіщо доставляти ОСОБА_12 на місце події і у який спосіб проводити з ним слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення за приписами ст. 240 КПК України, за тим, що обвинувачений відмовився від давання будь-яких показань.

Але слід наголосити, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 05.07.2022, сторона захисту не заперечувала проти того, що за досліджуваних обставин 15.08.2018 в кишені одягу ОСОБА_12 дійсно перебувала граната РГД-5, що потім на місці події була приведена у дію, вибухнула, спричинивши, щонайменше, механічні пошкодження службового автомобіля працівників поліції.

Як показав у судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 , що за досліджуваних подій, він на вимогу працівників поліції щодо перевірки вмісту кишень без різких рухів хотів витягнути гранату з лівої кишені, не маючи наміру спричинити комусь шкоду, але його підганяли працівники поліції, між ними почалася боротьба, а саме потерпілий ОСОБА_18 смикнув його за ліву руку, яка була в лівій кишені з гранатою, чека якої зачепилася за підкладку кишені, а сама граната без чеки випала до долу йому під ноги.

Побачивши це, він- ОСОБА_12 , потерпілі - працівники поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_16 і ОСОБА_17 забігли за МАФу на зупинці.

Граната вибухнула приблизно через 3-4 сек. після того, як впала.

Саме свідок ОСОБА_17 зреагував на гранату.

Також ОСОБА_12 стверджував, що він не підхоплював гранату правою рукою, коли витягнув її лівою рукою з лівої кишені, оскільки його тримали за руку, у тому числі за праву, а тому він фізично не зміг навмисно виривати чеку правою рукою, як стверджується обвинуваченням, це сталося мимоволі, оскільки чека гранати зачепилася за підкладку кишені і при витяганні гранати чека вирвалася.

На задоволення клопотання сторони захисту в суді апеляційної інстанції 02.08.2022 було досліджено відеозаписи з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_18 щодо подій 15.03.2018 (а.п. 42 т. 3), з яких, за поясненнями захисника ОСОБА_14 , ОСОБА_12 за досліджуваних подій веде себе спокійно, хоча дійсно і ухиляється від того, щоб у нього віднайшли гранату.

Між тим, з досліджуваних трьох відеозаписів з нагрудної камери поліцейського (потерпілий ОСОБА_18 ) видно, що зупинка громадського транспорту, де відбуваються події, має освітлення як для нічного часу, у тому числі і з рекламного освітлення магазину/кіоску, але недостатнє.

Працівники поліції перебувають на зупинці громадського транспорту у форменому одязі, поряд на проїзній частині знаходиться службовий автомобіль з увімкненим проблисковим маячком.

Верхній одяг ОСОБА_12 уявляє собою пальто, куртку, яка на ньому є вільною. Руки вдягнуті в рукавички без пальців.

Він стоїть під металевої стінкою зупинки і викладає предмети на лавку на зупинку.

Освітлення дуже обмежено.

Підсвічують ліхтариком ( ОСОБА_17 ).

ОСОБА_12 має при собі сумку через плече на ремені, що розміщується вздовж лівої сторони його тіла поверх одягу, фактично поверх лівої внутрішньої кишені.

Руки у ОСОБА_12 вільні.

Він у якийсь час тримає в правій руці мобільний телефон, переміщує в руках пляшку з рідиною, п?є.

На пропозицію працівника поліції він дістає двома руками предмети з сумки, не знімаючи її.

Після цього працівник поліції неодноразово пропонує ОСОБА_12 показати вміст кишень, а також пропонує зняти сумку.

ОСОБА_12 відповідає, що там ключі, але їх не демонструє та починає хвилюватися, про що зауважує працівник поліції, виказуючи: "не переживати так".

Працівник поліції просить показати ключі.

Під?їжджає інший екіпаж і працівник поліції з автомобіля вказує на необхідність доставляння ОСОБА_12 для відділку поліції для його опитування щодо вилученого у нього згортка з порошкоподібною речовиною, на що ОСОБА_12 відповідає, що йому сказали, що його доставляти нікуди не будуть, на що працівник поліції ( ОСОБА_18 чи ОСОБА_16 ) зауважує, що вони з ним перебувають з 2 годин (на запису 3.18) і якби він не тягнув так час, його б опитали на місці (після вилучення згортка з порошкоподібною речовиною).

Один з працівник поліції дещо з правої сторони від ОСОБА_12 зміщується на його ліву сторону і стає напроти нього ( ОСОБА_16 ), під час чого ОСОБА_12 продовжує тримати ліву руку в лівій кишені.

Права рука ОСОБА_12 при цьому вільна.

Інший працівник поліції зміщує його сумку до правої сторони тулуба ОСОБА_12 , фактично відкриваючи у такий спосіб доступ до лівої кишені ОСОБА_12 , де той продовжує тримає руку ліву руку.

Властивості куртки дійсно дозволяють не тільки вільно тримати ОСОБА_12 руку в кишені, а робити там і рухи рукою, що не дозволяє зовні зробити висновок, як щодо рухів, такі вчиняє ОСОБА_12 в кишені рукою, так і визначити у якому стані перебуває там рука: випрямлена чи зажата в кулак, чи щось тримає, а якщо тримає, то який предмет - його розміри чи обриси.

Працівник поліції знову просить показати "ключі", а у разу якщо він не хоче їх дістати, то інспектор поверхово прощупає та визначить, що це дійсно ключі, і на цьому огляд завершиться.

Працівник поліції знову неодноразово запитує "що у ОСОБА_12 в кишені?" і просить витягнути руку.

ОСОБА_12 , що вже стоїть спиною до металевої стінки зупинки громадського транспорту, зміщений фактично до виходу з неї по відношенню до нього справа.

Права рука вільна.

Тоді інший інспектор поліції, що стоїть напроти ОСОБА_12 ( ОСОБА_16 ), взяв своєю лівою рукою ОСОБА_12 за тканину куртки в області, де була його рука в кишені, а правою рукою намагався взяти руку ОСОБА_12 зверху поверх кисті лівої руки, що перебувала у кишені, яку саме ОСОБА_12 намагається висмикнути з силою з кишені, між присутніми зав?язалася боротьба.

Огляд відеозапису у подальшому є нечітким, але з звукозапису випливає, що хтось, можливо і ОСОБА_17 , вигукнув слова застереження (мова оригіналу): "уходите, бегите...що ви не понимаете...", лунають ще якісь слова, у подальшому чути звук вибуху.

Через деякий час працівник поліції по телефону повідомляє, що після оформлення стосовно особи ( ОСОБА_12 ) ст. 309 КК України, він ( ОСОБА_12 ) в присутності понятого (свідок ОСОБА_17 ), копошився (порпався, возився) в кишені, потім дістав гранату, іншою рукою висмикнув чеку та кинув гранату під ноги, вони розбігаються, граната вибухає.

Як указують дані протоколу огляду предметів носіїв інформації від 12.04.2018 з фототаблицею, предметом перегляду за участю потерпілого ОСОБА_18 було відео з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано діалог між ОСОБА_12 та поліцейськими, під час якого обвинувачений, маючи намір дістати предмет з кишені, вказує, що зачепилися ключі, і на два звернення, що у ОСОБА_12 в кишені, о 03:18:42 чути характерний звук удару металевого предмету об поверхню асфальту, після чого всі присутні особи швидко залишають зупинку громадського транспорту і в 03:18:45 на відеозапису чути вибух, про що в 03:20:44 працівник поліції сповіщає чергового відділку поліції (а.п. 37-40, 41, 42 т. 3) та від 17.04.2018 з фототаблицею, на якому з камери відеоспостереження, розташованої на стовпі неподалік зупинки громадського транспорту по вул. Маяковського, 44-Б, в м. Києві зафіксовано момент вибуху (а.п. 28-30, 31-35, 36 т. 3).

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_12 не зміг самостійно пояснити, чому він перебував на вулиці в нічний час, де він взяв гранату, чому він не повідомив працівників поліції, що у нього в кишені граната та чому він не витягнув руку з кишені без гранати.

Незрозумілою є позиція ОСОБА_12 і щодо того, що, коли його рука весь час знаходилася в лівій кишені у такий спосіб, що не можна було визначити обриси предмету, що там знаходиться, ні візуально, ні шляхом дотику, - міг самостійно визначити, що чека гранати зачепилася за підкладку кишені, не залишив її там, а, витягаючи руку, не попередив працівників поліції про гранату, а фактично фізично перебував в процесі боротьби "на руках" з працівниками поліції, намагаючись вивільнитися від них, весь час тримаючи в руках гранату, яка, вже і була приведена в дію та спрацювала поза межами кишені одягу ОСОБА_12 .

Не заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_14 , що ОСОБА_12 не намагався втекти від працівників поліції, що спростовується тим, що він спочатку був притиснутий до МАФи, що напевне перешкодило йому самостійно покинути територію зупинки, хоча б у спосіб, завернути направо за територію зупинку - за МАФу, що б убезпечити себе від наслідків дії гранати, про спектр властивості ураження від дії якої він достовірно знав, а після вибуху гранати - йому це перешкодили зробити працівники поліції, які, наздогнавши його, притиснули його долі на проїзній частині, а потім надягнути на нього кайданки.

На підставу перебування ОСОБА_12 на вулиці вночі в суді апеляційної інстанції узагальнююче послався захисник ОСОБА_11 - як для мети зустрічі з особою, яка не відбулася.

У свою чергу, за поясненнями захисника ОСОБА_14 , ОСОБА_12 взяв гранату з поля бою як учасник АТО, а у зв?язку з тим, що на сайті "Трибунал" розмістили персональні дані, оголосивши "полювання" на нього, він, у зв?язку з побоюванням за своє життя, коли вночі кудись йшов, і брав з собою гранату.

Водночас, жоден з захисників не надав доказів того, що таке "полювання" на ОСОБА_12 дійсно існувало та могло загрожувати його життю чи здоров?ю.

За позицією захисника ОСОБА_14 , сторона захисту не оспорює кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 263 КК України щодо гранати, але вважає, що вилучені у обвинуваченого вдома предмети не підпадають під кваліфікацію дій ОСОБА_12 за вказаним матеріальним законом.

Захисник ОСОБА_11 також вважав, що в діях ОСОБА_12 може бути наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 342 КК України, а саме опір працівнику правоохоронного органу.

Окрім наведеного вище, винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується і іншими письмовими доказами у провадженні.

Так, згідно даних протоколу затримання ОСОБА_12 від 15.03.2018, у нього було вилучено предмет зовні схожий на пістолет, в рукоятці якого знаходиться магазин із предметами циліндричної форми, візуально схожі на набої в кількості 14 штук, 3 набої жовтого кольору, 2 набої з маркуванням 9мм P.A.K.Y.A.S, 1 набій з маркуванням 9мм SKPA Knall; 11 набоїв металевого кольору з маркуванням 9мм P.A.O.Z.K (а.п. 45-50 т. 4).

На підставі даних протоколу огляду місця події від 15.03.2018, була оглянута ділянка місцевості біля зупинки громадського транспорту по пр. Маяковського, 44-Б, в м. Києві, з долученим актом перевірки об?єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 15.03.2018 з фототаблицею де були виявлені та вилучені предмети за наслідками вибуху.

Зокрема, оглянута ділянка місця події являє собою зупинку громадського транспорту, на якій знаходяться 4-и малі архітектурні форми (МАФи). Між 3-ю та 4-ю МАФою знаходиться накриття зупинки громадського транспорту. З правого та з лівого боку на зупинці знаходиться залізна стіна, біля останньої у формі літери "Г" вмонтована дерев?яна лавка.

Перед входом до зупинки на асфальтній поверхні було виявлено один ричаг/важіль запалу до ручних гранат із маркуванням - 83 УЗРГИ-2 583, з лівого боку під лавкою на асфальті було виявлено металеве кільце з металевим шплінтом (а.п. 210-216, 217, 218-228 т. 2).

Вказані дані огляду місця події спростовують доводи сторони захисту про те, що кільце залишилося у кишені ОСОБА_12 , а вказують саме на те, що вибуховий пристрій було приведено в дію обома руками обвинуваченого при вивільненні його лівої руки з кишені з гранатою на зупинці громадського транспорту.

За даними протоколу обшуку в квартирі АДРЕСА_2 з долученим актом перевірки об?єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів з фототаблицею від 15.03.2018, були вилучені бойові припаси, фактично за переліком, який міститься в обвинувальному акті (а.п. 229-239, 240, 241-250 т. 2).

Згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.03.2018, було надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя вчиненого кримінального правопорушення на відшукані слідчим речі та документи з проникненням у житло у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, з ґрунтовністю чого погодився слідчий суддя, надавши такий дозвіл, розглядаючи відповідне клопотання в порядку ст. 234 КПК України.

А тому, звернення уваги захисника ОСОБА_11 в апеляційній скарзі на те, що обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_12 було проведено 15.03.2018, а дозвіл слідчого судді на його проведення наданий - 16.03.2018, вказує лише на дотримання у провадженні органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, а отже і докази, що здобуті під час обшуку, є допустимими за ст. 86 КПК України.

Предмети, що вилучалися, перевірені за актом перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 22.03.2018 (а.п. 16 т. 3), оглянуті за протоколом огляду предметів від 22.03.2018 (а.п. 14-15 т. 3) та знешкодженні (розрядження, руйнування, знищення) за відповідним актом № 17-2018 з ілюстрованою таблицею (а.п. 17, 18-27 т. 3).

На вилучене у ОСОБА_12 майно накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.03.2018 (а.п. 26-29 т. 4), яке було оглянуто згідно даних протоколу від 11.05.2018 з фототаблицею (а.п. 63-66, 67-85 т. 3), та воно визнано речовими доказами на підставі постанов від 25.05.2018 та від 14.06.2018 (а.п. 30-37, 38-44 т. 4).

На підставі даних висновку комплексної вибухотехнічної експертизи № 8-1/1336, 11-1/179, 10-1/812, 14-101 від 12.06.2018 з фототаблицями до нього, надані на дослідження важіль, кільце, чека та металеві фрагменти є частинами наступальної ручної осколкової гранати РГД-5.

Ручна осколкова граната РГД-5 - граната дистанційної дії, призначена для поразки живої сили противника в період наступу і в обороні.

Ручна осколкова граната РГД-5 складається з корпусу з трубкою для запалу, розривного заряду і запалу.

Граната для метання береться в руку так, щоб спусковий важіль пальцями був притиснений до корпусу гранати.

Не відпускаючи важіль, витягується запобіжна чека і граната кидається в ціль. Після витягування чеки положення частин запалу не змінюється, ударник у зведеному положенні тримається спусковим важелем, який звільнюється від з`єднання з трубкою ударного механізму, але притискається до неї пальцями руки.

В момент метання гранати спусковий важіль відлітає від гранати і звільнює ударник. Ударник під дією бойової пружини наносить удар (накол) по капсулю-запальнику і запалює його.

Пломінь вогню від капсуля-запальника запалює - сповільнювач (дистанційну частину запалу) і, пройшовши його, через 3,2 - 4,2 секунди передається капсулю-детонатору. Капсуль-детонатор вибухає і підриває розривний заряд гранати. Корпус гранати розривається, і осколки корпусу і запалу розлітаються в різні боки.

Вибуховий пристрій (граната РГД-5) було приведено в дію способом передбаченим конструкцією даного пристрою та правилами поводження з ним, а саме висмикуванням кільця з запобіжною чекою та метання гранати.

Наступальній ручній осколковій гранаті РГД-5 притаманні вражаючі фактори вибуховому пристрою (бойовому припасу), а саме - бризантна, фугасна, термічна, осколкова дії та дія ударної хвилі. Радіус розлітання осколків гранати РГД-5, які мають вбивчу силу складає 25 м, радіус зони ефективного ураження складає 5 м.

Надані на дослідження важіль, кільце, чека та металеві фрагменти - є частинами промислово виготовленої наступальної ручної осколкової гранати РГД-5 (а.п. 202-218, 219-233 т. 3).

За даними вказаної експертизи спростовується версія сторони захисту про те, що кільце гранати могло зачепитися за підкладку і з ривком руки з кишені було приведено вибуховий пристрій у дію, бо разом з висмикуванням кільця з запобіжною чекою з гранати мають бути ще і рухи щодо притискання пальцями пускового важеля до корпусу гранати, що є також однією з дій приведення гранати в дію, про що ОСОБА_12 взагалі не показував, як і не знайшла підтвердження версія щодо випадання гранати з руки обвинуваченого.

Отже, на переконання колегії суддів, знайшла своє повне підтвердження доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

За висновком експерта № 8-5/337 від 10.04.2018, в наданому на дослідження пістолет належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї.

Пістолет виготовлений шляхом внесення конструктивних змін саморобним способом в сигнальний пістолет моделі "Zoraki 914 - S", калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_2 .

Наданий пістолет виготовлений шляхом внесення конструктивних змін саморобним способом в сигнальний пістолет моделі "Zoraki 914 - S", калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_2 , промислового виробництва (фірма "АТАК arms со., ltd", Туреччина). Конструктивні зміни полягають у видаленні заглушки з каналу ствола, встановленні металевих втулків та перекритті газовідвідного отвору.

Пістолет придатний для проведення пострілів способом роздільного спорядження (а.п. 90-100 т. 3).

Висновками судово-балістичної експертизи № 8-5/356 від 12.04.2018 (а.п. 102-108 т. 3) та № 8-5/352 від 15.03.2018 (а.п. 110-131 т. 3) підтверджується віднесення до частин вогнепальної зброї та до боєприпасів, вилучених у ОСОБА_12 предметів, які вказані в обвинувальному акті.

За висновками вибухово-технічної експертизи № 14-111 від 13.04.2018 з фототаблицями даних, наданий на дослідження об`єкт № 1, є ручною димовою гранатою РДГ-2Б (дим білого кольору), в якій відсутні картонні кришки зі стрічками та терка, що передбачено конструкцією виробу.

Наданий на дослідження об`єкт № 2, є піротехнічним виробом типу "страйкбольна міна".

Наданий на дослідження об`єкт № 3, є 40 мм пострілом активного типу ВОГ-25.

Наданий на дослідження об`єкт № 4, є пластиковою трубкою з двома насадками на об`єкт № 5 є відрізками бавовняно-паперових ниток, які скручені між собою.

Ручна димова граната РДГ-2Б (дим білого кольору) (об`єкт № 1), 40 мм постріл активного типу ВОГ-25 (об`єкт № 3) виготовлені промисловим способом.

Піротехнічний виріб типу "страйкбольна міна" (об`єкт № 2) виготовлений саморобним способом.

Ручна димова граната РДГ-2Б (дим білого кольору) (об`єкт № 1), піротехнічний виріб типу "страйкбольна міна" (об`єкт № 2), об`єкти № 4 та № 5 до вибухових пристроїв і бойових припасів не відносяться.

40 мм постріл активного типу ВОГ-25 (об`єкт № 3), є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до бойових припасів (а.п. 133-142, 142 зв.-148 т. 3).

Згідно висновку експерта № 11-2/2113 від 16.05.2018 з фототаблицями, серед наданих на дослідження сипучих речовин різної форми та різного кольору виявлено нітроцелюлозний порох та димний порох, які відносяться до вибухових речовин (а.п. 150-156, 156 зв.-157 т. 3).

Як указує висновок експерта № 12-2/363 від 02.05.2018 з фототаблицями та додатками до нього, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля "Toyota" марки "Prius", номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, внаслідок його пошкодження становить 39.386 грн. 07 коп. (а.п. 159-166, 167-170, 171-175 т. 3).

За висновком судово-психіатричного експерта № 259 від 10.04.2018, ОСОБА_12 у період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, та у теперішній час, не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо ознак, які б свідчили про забування ОСОБА_12 подій, що відносяться до періоду часу інкримінованого правопорушення.

ОСОБА_12 в період правопорушення 15.03.2018, в якому він підозрюється, не знаходився в стані фізіологічного ефекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність.

З урахуванням наявних у ОСОБА_12 психологічних особливостей, до яких відносяться: достатній темп психічних процесів, збереженість уваги, пам?яті, мислення, нормальний рівень інтелектуального розвитку; в сфері особистості: стенічність, активність поведінки, екстравертованість, успішна адаптація до мінливих умов, комунікабельність з широким колом міжособистісних стосунків, впевненість у собі, емоційна врівноваженість, достатній контроль над зовнішнім проявом почуттів - він здатний вірно розуміти зміст своїх дій та керувати ними (а.п. 55-59 т. 4).

У судовому засіданні 21.01.2020 було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про проведення судово-психіатричної експертизи з дослідження питання чи є у ОСОБА_12 ознаки посттравматичного синдрому і яким чином це могло на нього вплинути (а.п. 167, 168-169, 170-173 т. 4), проте на задоволення клопотання сторони захисту у судовому засіданні 05.02.2020 були опитані експерти ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які підтвердили свої висновки в повному обсязі навіть за наданою додатково стороною захисту копією медичної документації на обвинуваченого (а.п. 185-190 т. 4).

За змістом посвідченої захисником ОСОБА_10 характеристики від імені ОСОБА_34 , остання повідомляє, що вона проходила військову службу в певному військовому формуванні з травня 2014 року по липень 2015 року на території Луганської області, де разом з нею проходив службу і ОСОБА_12 (а.п. 144-146 т. 4).

Водночас, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2015 встановлено, що 04.04.2015, близько 08 год. 30 хв., ОСОБА_12 , знаходячись поблизу озера, розташованого неподалік перехрестя вул. Закревського та вул. Милославській в м. Києві, знайшов поліетиленовий пакет, в якому знаходилася граната РГД-5 та 11 патронів, тим самим придбав боєприпаси, які в той же день переніс за місцем свого проживання, де став зберігати без визначеного законом дозволу, до їх виявлення і вилучення працівниками поліції 09.04.2015.

ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненому правопорушенні визнав частково, оскільки вказані предмети хотів здати до міліції.

Вказані речові докази, а також інші - патрони, запал до ручної гранати дистанційної дії УЗРГМ-2 та пістолет STALKER 917S - ухвалено знищити.

Вирок не оскаржувався (а.п. 67-68 т. 4).

Після спливу встановленого вироком суду іспитового строку при засудженні ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі та звільненні від його відбування на підставі ст. 75 КК України, він, на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 09.08.2017, знятий з обліку інспекції виконання покарань - 23.08.2017 (а.п. 66 т. 4).

Даних про те, що ОСОБА_12 , щонайменше з 04.04.2015 (часу вчинення інкримінованого йому попереднього правопорушення), протягом часу перебігу попереднього провадження та терміну іспитового строку (сплинув 23.08.2017) - до 15.03.2018 перебував в зоні АТО, де підібрав на полі бою гранату - сторона захисту не надала, і за будь-яких обставин, дана позиція сторони захисту не може вплинути на доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 в цій частині на менш тяжкий закон - ст. 342 КК України, припущення про що, без будь-якого обґрунтування, висловив захисник ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції - колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, з оцінкою кожного зібраного доказу з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини.

При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку - не виявлено.

Отже, дослідивши докази в провадженні, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у замаху на вбивство працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, а також у придбанні та носінні при собі вогнепальної зброї та вибухового пристрою, без передбаченого законом дозволу, придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, кваліфікувавши його дії за ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Покарання ОСОБА_12 призначено за положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням і обставини, визначеної ст. 67 КК України, в межах санкцій ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин вирок суду є законним та обґрунтованим, і підстави для його зміни або скасування колегією суддів не встановлені.

Доля речових доказів у провадженні вирішена у порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати з Городецького стягнуті в порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 000 002 73 від 15 березня 2018 року стосовно ОСОБА_12 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_12 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3