Справа №293/1438/21
Провадження № 1-кп/293/148/2023
УХВАЛА

01 березня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000536 від 04.04.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Черняхів Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області розглядається кримінальне провадження №0000536 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який перебуває в умовах утримання СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8).

В судовому засіданні прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави, строком на 60 діб, згідно поданого 28.02.2023 клопотання, мотивуючи тим, що ризики, які були при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились. Крім того, вказала, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що обвинувачений йому телефонував з приводу його показань у кримінальному провадженні, тим самим перешкоджав встановленню істини у кримінальному провадженні.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також ОСОБА_8 повідомила, що оскільки потерпілі з обвинуваченим проживають в одному селі, тому вони побоюються за своє життя. Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора.

Захисник у судовому засіданні заперечила щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, зазначила про можливість змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 тривалий час утримується під вартою, ризики, заявлені прокурором, не підтверджені доказами, ризик впливу на свідків та потерпілих після їх допиту відсутній, ОСОБА_4 має сім"ю та дитину, позитивно характеризується, до затримання працював та утримував сім"ю.

Обвинувачений підтримав доводи захисника.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначає наступне.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.01.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.03.2023.

Відповідно ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії», в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, який раніше неодноразово судимий: 31.03.2016 вироком Черняхівського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, 02.07.2020 вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки та звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України зі встановленням іспитового строку 1 рік, що на думку суду переконливо свідчить про суспільну небезпечність його особи та схильність до вчинення злочинів.

Наявні у матеріалах клопотання обставини та докази, на які посилається прокурор у клопотанні, є достатніми, та на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні сукупності злочинів, зокрема злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілих та свідків, яким відомі обставини вчинення ним злочину з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_4 .

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, суд враховує позицію, висловлену безпосередньо потерпілими, які категорично заперечували щодо зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу, а також те, що обвинуваченому відоме місце проживання, як потерпілих, так і свідків в даному кримінальному провадженні, а тому й, в такому випадку, можливості обвинуваченого незаконно впливати на них. Більше того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що обвинувачений йому телефонував з приводу його показань у кримінальному провадженні.

Крім того, сама поведінка обвинуваченого свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення в категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, а в попередньому засуджений за злочин проти життя та здоров`я особи, а саме щодо матері обвинуваченого.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Твердження захисника про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу об`єктивно спростовуються. Такі твердження сторони захисту є непереконливими.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду не надано.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте на даний час обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу відмови у продовженні запобіжного заходу, існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу та були враховані судом, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Враховуючи тяжкість обвинувачення, обставини скоєння кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, суд вважає відсутніми підстави для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, строком на 60 днів, тобто до 30.04.2023, включно.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ