1Справа № 335/7492/22 1-кп/335/807/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в місті Запоріжжі, кримінальне провадження № 0000475 від 27.10.2022, яке надійшло до суду із угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який є громадянином України, має середню освіту, одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 НГУ, перебуває на посаді старшого водія (автобуса (мікроавтобуса)) автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 2-го батальйону оперативного призначення, у військовому званні «солдат», раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 43 від 25.02.2022, було призвано на військову службу за мобілізацією, призначено на посаду старшого водія (автобуса (мікроавтобуса)) автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 2-го батальйону оперативного призначення та поставлено на всі види забезпечення, 29.09.2022, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 НГУ, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до частини не приймав, про своє місцезнаходження командуванню та в органи військового управління не повідомляв до 29.10.2022, коли самостійно повернувся до розташування військової частини.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.
Під час досудового розслідування, 07.11.2022, між прокурором Запорізької Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор ОСОБА_3 , який входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні, у судовому засіданні зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором, і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі обвинувачення, зазначивши, що вид покарання йому є зрозумілим та він має змогу сплатити штраф у розмірі, що визначений угодою про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що угода була укладена добровільно обвинуваченим, у його присутності, із дотриманням вимог КПК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки її умови не суперечать нормам законодавства.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, а також тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, та його дії судом кваліфіковані, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, те, що обвинувачений ОСОБА_4 приймає участь у відсічі збройної агресії російської федерації, та має намір у подальшому виконувати свій військовий обов`язок, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, одружений, має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також його негативного ставлення до скоєного та бажання у подальшому виконувати свій військовий обов`язок, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами більш м`якого виду покарання, ніж передбачено санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін угоди або інших осіб.

При цьому, у ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які можуть бути застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не застосовувався, цивільний позов не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст.373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07.11.2022 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000475 від 27.10.2022, за ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1