Справа 688/3937/18
№ 1-кп/688/8/23
Вирок

Іменем України

17 лютого 2023 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження № 0000203 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

05 серпня 2018 року близько 21 години, ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_7 , які перебували у дружніх відносинах між собою, разом зі своїми товаришами перебували поблизу продуктового магазину, що по вул. Шевченка в с. Рилівка Шепетівського району Хмельницької області, де розпивали спиртні напої за столом. Під час вживання алкогольних напоїв між обвинуваченим та потерпілим раптово виникли неприязні відносини та спір щодо можливості вдарити один одного пляшкою по голові. На виконання спору, ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_7 скляною пляшкою по голові, від чого пляшка не розбилася. У відповідь ОСОБА_7 також завдав ОСОБА_5 удар скляною пляшкою по голові, розбивши як пляшку, так і голову останньому. Після цього ОСОБА_7 зняв свою футболку та дав її для ОСОБА_5 , щоб прикласти до рани. Далі ОСОБА_5 пішов до свого гужового возу. З метою вибачитися та примиритися ОСОБА_7 підійшов до возу, на якому сидів ОСОБА_5 , подав останньому руку для примирення. Пожавши один одному руки, ОСОБА_7 розвернувся від возу, зробив крок в напрямку руху до столу, за яким вони розпивали спиртні напої. В цей час ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сидячи на возі, взявши з возу в руки сокиру, умисно наніс її робочою частиною удар в ліву задню частину шиї потерпілого ОСОБА_7 , який був повернутий до ОСОБА_5 спиною та відходив від возу, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин задньої поверхні лівої половини шиї без ушкодження великих кровоносних судин, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_5 на возі покинув місце події.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

2. Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України не визнав. Суду дав показання, що 5 серпня 2018 року він поїхав на возі в с. Рилівка до магазину, поблизу якого зустрів потерпілого, з яким перебував у дружніх відносинах. Під час спільного розпивання алкоголю за столиком біля магазину, між ними виник спір щодо розбиття пляшок на голові, під час якого потерпілий піддав сумніву, що ОСОБА_5 вдарить його пляшкою по голові. В цей час він взяв скляну пляшку і вдарив потерпілого по лобі, але пляшка не розбилася. У відповідь потерпілий взяв скляну пляшку, якою розбив йому голову до крові, при цьому пляшка розбилась. Після чого потерпілий дав йому свою футболку та вони випили з потерпілим «мирову» і він пішов до возу, щоб їхати додому. Будучи на возі, до нього підійшов потерпілий вибачитись і вони пожали один одному руки. Коли потерпілий розвернувся і став йти, він взяв з возу сокиру, яку позичав в потерпілого, щоб повернути йому, але замахнувшись, сокира вислизнула з його руки, оскільки рука була слизькою від крові. Робоча частина сокири випадково зачепила шию потерпілого. Після цього він зліз з возу та забрав сокиру, яку поклав до возу. Заперечив умисел на позбавлення життя потерпілого, оскільки вони дружили і причин позбавляти життя потерпілого він не мав. З потерпілим досі товаришують, повністю відшкодував шкоду потерпілому. Йому нічого не заважало нанести удари сокирою потерпілому, коли забирав сокиру, а потерпілий лежав на землі, біля них нікого не було. Він хотів надати допомогу потерпілому, але незнайома жінка почала кричати «втікай!», а тому він поїхав додому, де по дорозі втратив свідомість від кровотечі. Визнав факт умисного нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Просив закрити кримінальне провадження, оскільки потерпілий у зв?язку з їх примиренням, відмовився від обвинувачення.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який дав суду показання, що ввечері 5 серпня 2018 року він разом з товаришами розпивав пиво за столиком біля магазину в с. Рилівка. Пізніше до них приєднався його товариш ОСОБА_5 зі своєю компанією, які приїхали на возі з сусіднього с. Вересна, та вони разом розпивали горілку та пиво. Під час застілля близько 21 години, між ним та ОСОБА_5 виник спір, чи вдарить ОСОБА_5 його скляною пляшкою по голові. Однак ОСОБА_5 взяв пляшку з-під пива та вдарив нею в його лобну ділянку голови, але пляшка не розбилася. Після цього, він також вдарив ОСОБА_5 по голові пляшкою з-під пива, від чого розбив йому голову до крові. Далі зняв свою футболку і дав ОСОБА_5 , щоб той приклав до рани. ОСОБА_5 вмився і пішов до свого возу, закриваючи рану його футболкою. Щоб вибачитись, він підійшов до возу, який стояв за декілька метрів від столу, де вони пожали один одному руки. Він запитав ОСОБА_5 коли він поверне сокиру, яку він позичав у його тещі, на що останній сказав, що поверне. Після чого він розвернувся йти від возу, зробив один крок в напрямку до столу, і відчув удар в область шиї ззаду з лівого боку. Від цього він впав на землю та не зрозумів, що сталося, свідомість не втрачав. Його підняли товариші ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого хлопці з його компанії та компанії ОСОБА_10 почали битися між собою. Хлопці повідомили йому, що рана від удару сокирою. Після нанесення удару пляшкою по голові ОСОБА_5 останній йому погроз не висловлював, нічого не казав. Приблизно через 40 хвилин приїхала швидка допомога та забрала його до лікарні. Претензій до обвинуваченого не має, шкода йому відшкодована повністю. До конфлікту і на даний час відносини з ОСОБА_5 нормальні. Вважає, що ОСОБА_5 не мав наміру позбавити його життя. Просив закрити кримінальне провадження, оскільки він відмовляється від обвинувачення;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала, що приблизно ввечері в серпні 2018 року бачила, як за столиком біля магазина в с. Рилівка ОСОБА_5 та ОСОБА_7 били один одного пляшкою по голові. Там же знаходився її син ОСОБА_12 . Після того, як ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_10 , з голови останнього пішла кров. Бачила, як ОСОБА_10 пішов до возу, а ОСОБА_13 пішов за ним. Удару сокирою вона не бачила, оскільки розмовляла з сином та стола спиною до возу. Почула крик «втікай!» та бачила як ОСОБА_5 на возі від`їхав на дорогу, після чого повертався за сокирою. На запитання, що він робить, ОСОБА_5 нецензурно сказав їй йти звідси, після чого повернувся до возу та поїхав в напрямку с. Вересна. Бачила кровотечу з шиї ОСОБА_7 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який показав, що ввечері влітку 2018 року він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 розпивали спиртні напої за столиком біля магазину в с. Рилівка. ОСОБА_13 сидів навпроти ОСОБА_10 та при ньому між ними конфлікту не було. Коли до них під?їхала на велосипеді його мати ОСОБА_11 , він відійшов від столику близько на 10 м, щоб поговорити з нею. Бачив, як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 били один одного пляшкою по голові, про що були їх розмови не чув. Потім бачив, як ОСОБА_13 впав неподалік возу, який знаходився близько 10 м від столику, а ОСОБА_10 на возі від?їхав. Підбіг до ОСОБА_13 та побачив кров в області шиї. Після цього між ними та хлопцями з с. Вересна почалася бійка, в якій також брав участь потерпілий. Під час бійки ОСОБА_5 вже не було. Потім потерпілого забрала швидка допомога;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що влітку 2018 року біля магазину в с. Рилівка, він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 розпивали спиртні напої за столиком. Пізніше до них приєдналися хлопці з с. Вересна - ОСОБА_10 та ще двоє. Бачив, як за столом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вдарили один одного пляшкою по голові, при цьому останній розбив ОСОБА_5 голову, від чого пішла кров. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_7 помирились, випивали, погроз з боку ОСОБА_5 не було. Як ОСОБА_5 і ОСОБА_7 йшли до возу і що там між ними відбувалося не бачив, бо відходив до туалету. Потім побачив, як на землі на відстані метра від підводи лежав ОСОБА_7 , в якого була рана на шиї ззаду, з якої йшла кров. ОСОБА_5 вже не було, сокири не бачив. В той день вжив багато алкоголю, пив пиво, горілку. Під час слідчого експерименту показував так, як перед цим показував на слідчому експерименті свідок ОСОБА_18 , оскільки він був присутнім при цьому, знаходився в бесідці неподалік та чув його показання слідчому, а також чув від нього обставини щодо сокири, коли їх допитували в сільській раді;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , які він давав в суді під час першого судового розгляду про те, що 5 серпня 2018 року під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був спір, чи вдарить останній пляшкою по голові потерпілого, в ході чого ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_7 пляшкою по голові, а у відповідь потерпілий вдарив пляшкою по голові обвинуваченого, розбивши йому голову та пляшку. Після цього між ними сварки не було. Далі ОСОБА_5 пішов і сів на віз, а ОСОБА_7 пішов до нього. Перебуваючи біля магазину, повернувся і побачив, як за декілька метрів від нього, біля місця, де стояв віз, лежить ОСОБА_7 . Воза з конем і обвинуваченого не було. Коли ОСОБА_9 підняв потерпілого, підійшов до них, побачив в ОСОБА_7 кров, останній був при свідомості. Моменту коли обвинувачений вдарив сокирою потерпілого, свідок не бачив. Під час слідчого експерименту, який був наступного дня після події, почував себе погано, бо напередодні багато вживав алкогольних напоїв. Під час слідчого експерименту показував з сокирою те, що говорили люди в селі;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка показала, що була понятою під час слідчого експерименту з участю ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , коли один з них показував розвиток події, інший перебував в бесідці, на відстані 4-5 м від них, де спостерігав за його проведенням;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка показала, що 5 серпня 2018 року приблизно о 21 годині їй зателефонувала ОСОБА_21 і повідомила про бійку біля магазину в с. Рилівка. Приїхавши на місце події вона побачила сина без футболки, в крові, але в свідомості. Зі слів присутніх дізналась, що хлопці розпивали спиртне і ОСОБА_5 вдарив сина пляшкою по голові, а син у відповідь вдарив ОСОБА_5 , потім останній вдарив сина сокирою по шиї. Обвинуваченого на місці не було. Сина забрала швидка допомога;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , яка показала, що ввечері 5 серпня 2018 року побачила, що біля магазину в с. Рилівка стоїть нетверезий ОСОБА_7 з голим торсом і в нього з голови тече кров. Також там були нетверезі ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 . Двоє хлопців з іншого села стали тікати до підводи, яка знаходилася за 200 м від магазину. Потерпілого забрала швидка допомога. Не пам?ятає чи бачила там ОСОБА_5 ;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , який дав суду показання, що працює хірургом в Шепетівській багатопрофільній лікарні. Пам?ятає, що під час вечірнього чергування привезли пацієнта з рубаною раною шиї, була сильна кровотеча. Провів оперативне втручання, наклав шви. Рана була глибока, близько 4 см. Потерпілий перебував у загрозливому для життя стані, адже в разі ненадання належної допомоги протягом 6 годин міг би померти;

- показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які є рідними сестрами обвинуваченого, які показали, що 5 серпня 2018 року приблизно о 22 годині побачили ОСОБА_5 на підводі в крові, з перемотаною головою, він періодично втрачав свідомість, йому вдома допомогу надавала ОСОБА_26 , після чого брата доставили у лікарню. Їх брат та ОСОБА_7 дружили декілька років;

- даними протоколу огляду місця події від 05.08.2018 року з фото таблицями до нього, згідно якого оглянуто прилеглу територію до магазину «Продукти», що по вул. Шевченка в с. Рилівка. На відстані 10-ти метрів від входу в магазин розташований дерев`яний стіл з лавками з обох сторін, на якому лежать шматки скла від розбитої пляшки. На відстані 11-ти метрів від лавки в напрямку дороги на грантовому покритті наявна пляма бурого кольору, ззовні схожа на кров. Навскіс вліво в напрямку проїзної дороги на відстані близько 5-ти метрів на ґрунтовому покритті дороги виявлено пляму речовини бурого кольору. Вказані плями частково з ґрунтом вилучені з місця події;

- даними протоколу огляду місця події від 06.08.2018 року з фото таблицями до нього, згідно якого при огляді території домоволодіння по АДРЕСА_1 , біля ванни, яка знаходиться на території вказаного домоволодіння, виявлено та вилучено шорти чорного кольору зі слідам плям бурого кольору та гумові капці чорного кольору; оглянуто гужовий віз, яким користувався обвинувачений;

- даними протоколу затримання від 06.08.2018, під час якого в обвинуваченого вилучено светр з плямами бурого кольору;

- даними заяви ОСОБА_27 від 14 серпня 2018 року, за змістом якої він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 05.08.2018 року в с. Рилівка наніс йому тілесні ушкодження шляхом удару сокирою в шию;

- висновком судово-медичної експертизи №801 від 01.10.2018 року, згідно якої ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин задньої поверхні лівої половини шиї без ушкодження великих кровоносних судин, яка могла утворитися від одноразової дії гострого краю твердого предмету, не виключено, рубаючої кромки (леза) полотна сокири, за механізмом «удар-розсічення-розсування країв», і відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я. Вказане тілесне ушкодження може мати давність утворення в межах 1-го - 2-х місяців до моменту обстеження потерпілого 19.09.2018 року. Відомі медичні дані та результати слідчого експерименту не дають можливості категорично встановити хід подій під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Ознаки та властивості поранення шиї свідчать про відсутність небезпеки цього тілесного ушкодження для його життя в момент заподіяння;

- роз`ясненнями експерта ОСОБА_28 , який свій висновок судово-медичної експертизи №801 підтримав та роз?яснив, що механізм «удар-розсічення-розсування країв» означає, що удар був у вигляді замаху по травмованій ділянці. Встановити реальний хід подій під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому експерт не зміг, оскільки не може відтворити події, про які говорили свідки. Небезпеки для життя потерпілого не було, так як не були пошкоджені великі судини шиї або хребет. У хірурга були підозри про небезпеку для життя, оскільки рана на важливому органі, проте з огляду на показники тиску та пульсу потерпілого, значної кровотечі у нього не було;

- даними висновку експерта №317 від 22.10.2018 року, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системо АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_5 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системо АВ0. На фрагментах сухого ґрунту, доставлених на дослідження, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні яких виявлені антигени А та Н. Отже, дана кров може походити від особи, в крові якої знаходяться ці антигени, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_7 . Виключити домішки крові в цих об`єктах від ОСОБА_5 , в крові якого знаходиться основний антиген Н, не є можливим;

- даними висновку експерта №316 від 22.10.2018 року, згідно якого кров на светрі, влученого в обвинуваченого виявлений антиген Н, отже, дана кров може походити від особи, в крові якої знаходиться цей антиген, в тому числі і від ОСОБА_5 і не може належати ОСОБА_7 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозйомки від 06.08.2018 року, з відтвореним в судовому засіданні відеозаписом вказаної слідчої дії, згідно якого на місці події свідок ОСОБА_18 показав, де у вечірній час 05.08.2018 року, біля магазину «Продукти» в с. Рилівка, сиділи за столом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як останній вдарив пляшкою в голову ОСОБА_27 . Після цього ОСОБА_7 вдарив пляшкою ОСОБА_5 , пляшка розбилась. ОСОБА_5 встав, його товариші відвели від столу та вмили, після чого ОСОБА_5 і ОСОБА_7 заспокоїлись і розмовляли за столом. ОСОБА_5 пішов до свого возу, а ОСОБА_7 пішов за ним;

- аналогічними даними протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозйомки від 06.08.2018 року за участю свідка ОСОБА_16 , з відтвореним в судовому засіданні відеозаписом вказаної слідчої дії, в цій частині;

- висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №621 від 17.10.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому злочину та на даний час будь-якою душевною хворобою, психічним розладом не страждав і не страждає, міг усвідомлювати і усвідомлює значення своїх дій, міг та може керувати ними. Під час вчинення злочину в стані фізіологічного афекту чи іншому подібному емоційному стані, як підстави сильного душевного хвилювання, не знаходився, його психоемоційних стан змінився ще до виникнення конфлікту під дією вжитого алкоголю. ОСОБА_5 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, не схильний до фантазування, перекручування фактів об`єктивної дійсності та може правильно їх сприймати.

4. Мотиви неврахування окремих доказів. Підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки він свій злочинний намір, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_7 , не зміг довести до кінця, з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілого з місця події було госпіталізовано до Шепетівської центральної районної лікарні, де йому своєчасно надано необхідну кваліфіковану медичну допомогу.

Проте під час судового розгляду вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Згідно ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

З роз`яснень, що дані в п. 4 постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідує, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, виходячи з вимог закону та згідно з усталеною судовою практикою, хоча умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, проте замах на цей злочин можливий лише з прямим умислом.

На вказаному неодноразово наголошував і Верховний Суд у своїх судових рішеннях (зокрема, справи № 311/1739/20, 760/19781/18, 636/4085/19, 754/2480/18).

Якщо винна особа діяла з непрямим умислом, вона не може нести відповідальність за замах на вбивство. Не може бути кваліфікований злочин як замах на вбивство у випадку, коли винна особа діє з неконкретним умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність в таких випадках настає лише за наслідками, які фактично настали.

Питання про наявність в діях особи умислу на вбивство, як роз`яснено в п. 22 цієї Постанови, слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень чи інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 року у справі №5-32кс12, згідно якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі №140/548/17, від 15.08.2019 року у справі №610/3116/17.

Обґрунтовуючи обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України сторона обвинувачення в обвинувальному акті посилається, що злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_7 виник в ОСОБА_5 із-за обурення поведінкою потерпілого, який підійшов до сидячого на возі ОСОБА_5 з бажанням примиритися з останнім. Тому ОСОБА_5 взяв із возу сокиру і з метою позбавити життя ОСОБА_7 , який розвернувшись до нього спиною, відходив від возу, наніс йому один цілеспрямований удар гострою рублячою частиною сокири в ліву задню частину шиї потерпілого, заподіявши легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Свій злочинний намір на заподіяння смерті ОСОБА_7 . ОСОБА_5 не зміг довести до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілого було госпіталізовано до лікарні, де надано необхідну кваліфіковану медичну допомогу.

Під час судового розгляду справи не встановлено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження прямого умислу ОСОБА_5 , спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_7 .

Судом встановлено та підтверджено показаннями потерпілого, обвинуваченого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , що між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 як до події, так і на даний час дружні стосунки, потерпілий є сусідом тещі обвинуваченого, їхні діти разом проводять час, граються. Після спору щодо можливості нанесення один одному ударів пляшкою по голові, нанесення таких ударів, обвинувачений з потерпілим примирились. ОСОБА_7 після розбиття пляшкою голови ОСОБА_5 надав йому допомогу, зняв та передав власну футболку для зупинення кровотечі. Після того, як ОСОБА_5 пішов і сів на віз, ОСОБА_27 підійшов до возу з метою примирення, де вони один одному пожали руки, про що обоє ствердили в судовому засіданні. Після того, як потерпілий розвернувся спиною до обвинуваченого і ступив крок від возу, обвинувачений, сидячи на возі, вдарив сокирою один раз ззаду у шию потерпілого, від чого останній впав, а сокира випала з рук обвинуваченого і впала на землю. Щоб забрати сокиру, обвинувачений зліз з возу, підняв сокиру, поклав на віз і від`їхав з місця події на декілька метрів.

Вказане дає суду підстави дійти висновку, що в даній ситуації, якби обвинувачений ставив мету позбавлення життя потерпілого, то він мав реальну можливість довести свій намір до завершення - нанести ще удари сокирою потерпілому, вчинити інші наполегливі дії для досягнення такої мети, оскільки цьому ніхто не перешкоджав.

З врахуванням кількості, характеру та локалізації удару, характеру дій обвинуваченого та наслідків, що настали для потерпілого, показання обвинуваченого про відсутність умислу на спричинення смерті потерпілому суд визнає правдивими, в зв`язку з їх відповідністю фактичним обставинам справи.

При цьому судом не встановлено, що ОСОБА_5 за весь час перебування з ОСОБА_27 5 серпня 2018 року до моменту нанесення удару сокирою та під час нанесення удару висловлював на адресу потерпілого погрози вбивством чи будь-які інші погрози.

Крім того, потерпілий у своїй заяві про вчинення злочину просив притягнути ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за нанесення йому тілесних ушкоджень шляхом удару сокирою в шию, а не за замах на вбивство.

Саме лише знаряддя злочину та спосіб його нанесення без урахування інших обставин не свідчать про умисел на позбавлення життя.

Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , які вони надавали під час слідчого експерименту від 06.08.2018р про те, як бачили спричинення удару сокирою в шию потерпілого та за допомогою макету продемонстрували механізм удару, оскільки такі показання свідки заперечили під час їх допиту під присягою в суді, зазначивши, що спричинення удару сокирою вони не бачили, були з похмілля. Їх показання під час допиту в суді узгоджуються з показаннями допитаної понятої ОСОБА_19 про їх можливість чути і бачити обстановку під час слідчих експериментів, а також з часом та послідовністю проведення слідчих експериментів. Вказані обставини не позбавляють сторону обвинувачення вирішити питання щодо притягнення вказаних свідків до кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 8 та 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема у справі "Коробов проти України", неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до змісту ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про те, що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом з тим, у цьому кримінальному провадженні встановлено спричинення тілесного ушкодження потерпілому, що підтверджено висновком експертизи, що ніким не оспорюється.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.

Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього злочину без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією є проявом волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що надає суду право за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, ухвалити відповідно до встановлених частиною третьою статті 337 КПК меж судового розгляду обвинувальний вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від позиції потерпілого щодо зміни його правової оцінки.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к, провадження №13-28кс19).

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність у діях ОСОБА_5 умислу на вбивство потерпілого та доводять, що у вказаній ситуації останній діяв з неконкретизованим умислом, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки.

За наведених обставин дії ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - із закінченого замаху на вбивство, тобто закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті інші людині, на ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

5. Підстави для закриття кримінального провадження.

Потерпілий під час розгляду справи подав до суду клопотання про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , оскільки вважає, що дії останнього за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України досудовим слідством кваліфіковано помилково, а обвинувачений фактично скоїв щодо нього крмінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, який є кримінальним правопорушенням приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

В силу ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, в тому числі ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно зі ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, а в якому вирішує інші питання у формі ухвали.

Відповідно до положень ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення.

У разі вирішення судом обвинувачення по суті та зміни обвинувачення в нарадчій кімнаті, мотиви такої зміни та підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, зазначаються саме у такому судовому рішенні як вирок.

За вказаних обставин, в зв`язку з наявністю підстав, передбачених п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження слід закрити шляхом постановлення вироку.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрити в зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Речові докази: два змиви на марлевий тампон із плям утворених речовиною бурого кольору, два пластикові одноразові стакани, пусту пляшку з-під напою «Кока-Кола», які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області - знищити; належні ОСОБА_5 чоловічі шорти, резинові тапки, чоловічий світер сірого кольору із поперечними вставками спереду синього кольору на замку блискавці, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області - повернути ОСОБА_5 ; DVD диск з відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 від 06.08.2018, DVD диск з відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 від 06.08.2018, DVD диск із відеозаписом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 06.08.2018 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.08.2018 - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_29