Справа № 443/1909/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/605/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 17 червня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зарічне, Жидачівського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 заставу, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 100 000 (сто тисяч) гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Згідно вироку суду, 27 вересня 2020 року приблизно о 00.20 год. ОСОБА_7 направлявся до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де на сходовій клітці між першим і третім поверхами побачив ОСОБА_10 , яка сиділа на сходах і якій з зовнішнього вигляду було погано. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на зґвалтування останньої.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_10 , за якого остання не усвідомлювала, що відбувається, ОСОБА_7 взяв її за руку і провів до автомобіля марки «Renault Logan» білого кольору, р.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «МОДЕРН ПАК» та яким він користується, з метою вчинення дій сексуального характеру. Після цього, ОСОБА_7 відвіз ОСОБА_10 неподалік колишньої пожежної станції ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», що по вул.Фабричній в м.Жидачів, Львівської області, де близько 03.15 год., перемістившись на заднє сидіння автомобіля та скориставшись станом потерпілої, за якого остання не могла чинити опір (була без свідомості), зняв з неї одяг. Після цього, проти волі ОСОБА_10 та долаючи її фізичний опір у вигляді спроби звільнитися від нього, оскільки потерпіла прийшла до свідомості та почала чинити опір, повалив її вагою свого тіла на заднє пасажирське сидіння автомобіля та вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_10 з використанням геніталій, без добровільної згоди останньої (згвалтування).

Не погоджуючись із оскарженим вироком обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати вирок Жидачівського районного суду від 17.06.2022 р. Визнати ОСОБА_7 не винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.152 КК України, закрити кримінальне провадження. Відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликаються на те, що, вирок суду є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, вказують, що події, що мали місце 27 вересня 2020 року відбувались зовсім не так, як це описано у вироку. З незрозумілих захисту причин суд надав перевагу показанням потерпілої, яка оговорила обвинуваченого ОСОБА_7 . Статевий акт відбувся виключно зі згоди і з ініціативи потерпілої ОСОБА_10 , весь час, що вони з ОСОБА_7 були разом, потерпіла була у свідомості та могла усвідомлювати свої дії та , що відбувається довкола. Самі ж показання потерпілої у суду першої інстанції є плутаними та суперечливими. Суд відхилив показання ОСОБА_7 , але не обґрунтував, якими доказами, крім показань потерпілої ОСОБА_10 , спростовуються його показання. ОСОБА_7 давав однакові і послідовні показання про статевий акт з ініціативи та за добровільної згоди ОСОБА_10 , не приховав місце події й одяг, у якому був до події та під час події, і одяг, у якому була ОСОБА_10 під час події, який остання частково залишила в автомобілі.

Щодо показань свідка ОСОБА_11 , то із наведених у вироку чітко вбачається, що вона не була свідком події, а джерелом її відомостей про подію є показання її дочки ОСОБА_10 . Відтак, на думку захисту, показання свідка ОСОБА_11 не можуть бути доказом відсутності добровільної згоди ОСОБА_10 на статевий акт.

Як випливає з показань свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , 26.09.2020 р. у період з 19 до 23 години ОСОБА_10 проводила час з ОСОБА_12 на його квартирі за відсутності інших осіб, відтак захист вважає, що у потерпілої міг бути перший статевий акт зі свідком ОСОБА_12 , під час якого у ОСОБА_10 сталося розірвання дівочої пліви і ссадини на стінках піхви. Судом залишено без уваги таку позицію захисту, не наведено доводи на її спростування, не враховано, що у справі не проведено освідування, огляд квартири, одягу ОСОБА_12 .

Щодо порівняння результатів огляду ОСОБА_10 лікарем ОСОБА_13 і експертом ОСОБА_14 , які проведено 27.09.2020 р., однозначно свідчить, що вони у частині слідів зовсім різні та не співпадають за жодним критерієм, за винятком розриву дівочої пліви. Отже, висновок суду про те, що довідка лікаря і висновок експерта не суперечать між собою є помилковою.

Також, захистом звернуто увагу суду, що за п.1.8 Правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів у бюро судово-медичної експертизи (наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 р.) проведення експертизи осіб жіночої статі експертом-чоловіком повинно здійснюватись у присутності середнього медичного працівника, але у висновку експерта №47/2020 не вказано і допитаний як свідок ОСОБА_14 не вказав, хто ще був присутній при експертизі, що свідчить про порушення істотних умов її проведення, у той час, як лікар ОСОБА_13 провів огляд ОСОБА_10 з участю лікаря ОСОБА_15 .

Захист клопотав про допит свідка ОСОБА_15 , однак суд першої інстанції це клопотання відхилив з незрозумілих суду причин.

Щодо висновку експерта №46/2020 ( ОСОБА_7 ), то оскаржений вирок не містить оцінки цього висновку з точки зору того, чи ушкодження, які були на тілі ОСОБА_7 виникли від дій ОСОБА_16 , та у зв`язку з якими її діями виникли такі ушкодження, що вимагає ст.94 КПК. Захист вказує, що зазначені у висновку тілесні ушкодження ОСОБА_7 виникли у зв`язку із ремонтом ним автомобіля 26.09.2020 р., про що і вказував свідок ОСОБА_17 .

На думку захисту, висновки експертів №47/2020, №46/2020, як докази, не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності і достатності, а тому не можуть бути засобом доведення поза розумним сумнівом того факту, що ОСОБА_10 не давала згоду на статевий акт у той спосіб, що чинила фізичний опір ОСОБА_7 .

Також сторона захисту вказує, що інші 12 висновків експертиз не доводять винуватості ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 152 КК України.

Окрім того, захист вказує, що ОСОБА_10 та її батько ОСОБА_18 були поліцейськими на той час, а розслідування здійснювалось Жидачівським ВП Стрийського ВПГУНП у Львівській області (органом , де працює батько потерпілої), то обвинувачення і суд першої інстанції проявляли упередженість щодо ОСОБА_7 .

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, на даний час перебуває на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У заяві від 25.05.2022 року (Т. 3, а.с. 56) просила проводити розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 152 КК України, за її відсутності. Зазначила, що свої покази на досудовому слідстві та в суді першої інстанції, а також цивільний позов підтримує повністю. За наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе проводи апеляційний розгляд у відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, однак, обвинувачений ОСОБА_7 відмовився давати свої пояснення на підтримку доводів своєї апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних вимог та висловились про законність та обґрунтованість оскарженого вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону при винесенні оскарженого вироку щодо ОСОБА_7 дотримано судом першої інстанції у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відтак, щодо повторного дослідження доказів у справі, як на цьому наполягала сторона захисту, то у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції належно, повно та всебічно дослідив усі, зібрані по справі докази, а також, в ході судового розгляду було допитано і свідків сторони захисту ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Відтак, колегія суддів не вбачає необхідності у повторному дослідженні доказів у справі, оскільки такі були предметом дослідження судом першої інстанції з будь-яких процесуальних порушень.

Дані докази є належними, допустимими та такими, що не суперечать один одному, а доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні.

Зокрема вина ОСОБА_7 доводиться даними, що містяться у:

Показаннях потерпілої ОСОБА_10 , які є детальними та узгоджуються із іншими матеріалами справи. яка заперечила факт добровільного вступу у статеві відносини з ОСОБА_7 , вказала, що нічого не пам`ятає, оскільки перебувала в безпорадному стані, їй було погано. Згадала лише момент, коли ОСОБА_7 лежав на ній і вона зрозуміла, що останній хоче її зґвалтувати. Ствердила, що не мала до того інтимних стосунків із чоловіками у тому числі із своїм другом ОСОБА_12 .

Показаннях свідка ОСОБА_11 матері потерпілої, якій відомі обставини подій 27.09.2020 зі слів доньки. Дочка повідомила їй, що не знає хто зґвалтував її. Вона лише пам`ятає як зайшла у під`їзд, а дальше не пам`ятає. Коли приїхав чоловік, вони поїхали до лікарні, де лікар підтвердив те, що вона була зґвалтована і що вона немала стосунків до того ні з ким (була незаймана). Також потерпіла повідомила свідку, що подряпала своєму кривднику ( ОСОБА_7 ) губу і що впізнала би його, і запам`ятала його автомобіль. Казала, що він тримав її за руки та притискав їй голову.

Показаннях свідка ОСОБА_12 , який підтвердив факт, що проводив час із потерпілою 26.09.2020 р. з 19.30 20.00 год. до 23.30 - 00.00 год. за адресою свого проживання, де вони розпивали спиртні напої, після чого провів потерпілу ОСОБА_10 до під`їзду її дому, який знаходиться неподалік. В під`їзд він не заходив та біля такого більше нікого не було. Ліля зайшла у під`їзд, а він пішов до себе додому.

Показаннях свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні про те, що він працює лікарем акушер-гінекологом в Жидачівській ЦРЛ. Того дня, коли до нього в супроводі батьків та працівників поліції привезли ОСОБА_10 , він знаходився на чергуванні. Потерпіла перебувала в стані стресу та повідомила, що її зґвалтували. Крім того, повідомила, що вживала алкоголь. Він провів повний огляд потерпілої. При гінекологічному огляді працівники поліції та батьки були виведені з кабінету огляду. Оскільки на ОСОБА_10 не було зведеної медичної карточки, то дані огляду були зафіксовані на чистому аркуші паперу, так звана тимчасова медична карточка, у якій зафіксовано усе, що було ним виявлено. Не виключається того, що він міг чогось (тілесних ушкоджень) не побачити та наслідки таких могли з`явитись на тілі після того як він проводив огляд. Ссадини на стінках піхви вказують на травму, завдану стороннім тілом, в тому числі чоловічим статевим органом.

Показаннях експерта ОСОБА_14 в судовому засіданні про те, що він проводив огляд потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 в лікарні. При огляді був присутній експерт ОСОБА_23 , однак останній участі у проведення огляду не брав, так як перебував у відпустці, приїхав щоб відчинити свій кабінет, де і проводився огляд. Крім того була присутня медичний працівник, яка допомагала у проведенні огляду. При проведення огляду ним були застосовані методи, передбачені Наказом №6 від 06.01.1995 МОЗ України. При огляді ОСОБА_10 остання повідомляла, що до неї застосовувалось фізичне насильство. Не пам`ятає чи повідомляв ОСОБА_7 про застосування щодо нього фізичного насильства працівниками поліції та про те, що напередодні пошкодив губу при ремонті автомобіля, але якщо у висновку експерта не вказано про це, то не повідомляв, оскільки усі відомості повідомлені особою щодо якої проводиться експертиза вказуються у висновку. Також вказав, що усі виявлені ним тілесні ушкодження висвітлені у його висновку. Щодо розбіжностей виявлених тілесних ушкоджень у висновку експерта та при огляді у лікаря-гінеколога зазначив, що на його думку жодних розбіжностей немає, у кожної людини тілесні ушкодження (синці) проявляються індивідуально та сліди таких можуть з`явитися на тілі протягом доби. Лікар-гінеколог міг не помітити тілесних ушкоджень поза ділянкою об`єкту дослідження за напрямком його безпосереднього профілю. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_24 на губі з більшою вирогідністю могли виникнути при обставинах, на які вказує ОСОБА_25 , ніж при ремонті автомобіля об виступаючі частини або ремонтним ключем, хоча це не виключається. Таке тілесне ушкодження цілком можливо було нанести нігтем пальців руки, оскільки нігті це тупий предмет. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , виникли у один період часу протягом не більше доби та могли утворитись від дій потерпілої.

Показання потерпілої ОСОБА_10 ,свідка ОСОБА_11 ,лікаря-гінеколога ОСОБА_13 судово-медичного експерта ОСОБА_26 , належним чином досліджені судом першої інстанції, а також інші письмові докази, відеозаписи, дані докази по справі є такими, що знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою, підтверджують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним законодавством, тобто є належними та допустимими доказами.

За оцінкою показів потерпілої ОСОБА_10 ,свідка ОСОБА_11 ,експертів ОСОБА_13 ОСОБА_14 , дослідженими письмовими доказами,відеозаписами,колегія суддів вважає,що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку,що кожен з них підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.152 КК України, які доводять його причетність до вчинення інкримінованого йому злочину.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_7 доводиться письмовими доказами, а саме даними, що містяться у:

-заяві ОСОБА_10 від 27.09.2020 року, згідно якої 27.09.2020 року в період часу з 00.00 год. по 04.00 год. в м.Жидачів по вул.Фабричній неподалік ВАТ «Жидачівський ЦПК» в автомобілі марки «Рено» ОСОБА_7 вступив в статевий акт природнім способом без її згоди, таким чином зґвалтував її /Т.1 а.с.128/.

-результаті спільного огляду від 27.09.2020р. у лікаря-гінеколога ОСОБА_13 та чергового лікаря ОСОБА_15 , згідно якого зі слів ОСОБА_10 27.09.2020 в період з 24.00 по 04.00 год. вона була зґвалтована. /Т.1 а.с.129/.

-протоколі огляду місця події від 27.09.2020р., згідно якого в приміщенні Жидачівської ЦРЛ, що у м.Жидачів, по вул.Я.Мудрого, 29, ОСОБА_10 добровільно видала одяг, а саме бюстгальтер білого кольору, штани чорного кольору, кросівки білого кольору та кофту червоного кольору /Т.1 а.с.130/, які визнані речовими доказами постановою від 28.09.2020 /Т.1 а.с.131/.

-постановах про відібрання біологічних зразків від 27.09.2020р. та протоколами про отримання зразків для експертизи від 27.09.2020р., /Т.1 а.с.132, 133, 134, 135/.

-протоколі огляду місця події від 27.09.2020р. та фототаблицею до протоколу, згідно яких на бетонній основі зруйнованої будівлі в кінці сміттєзвалища на території автостоянки, що з лівої сторони від адміністративної будівлі ВАТ «Жидачівський ЦПК» за адресою: м.Жидачів, вул.Фабрична,4, виявлено та вилучено шкарпетку сірого кольору та дві вологі серветки /Т.1 а.с.136, 137/, які визнані речовими доказами постановою від 28.09.2020 /Т.1 а.с.138/.

-протоколі обшуку від 28.09.2020р. та доданими до протоколу схемою, фототаблицею та відеозаписом обшуку від 28.09.2020 року, /Т.1 а.с.229-239/. Виявлені та вилучені під час обшуку речі визнані речовими доказами постановою від 28.09.2020 /Т.1 а.с.228/.

-ухвалах слідчого судді від 28.09.2020 року про надання дозволу на проведення обшуку транспортного засобу автомобіля марки «Renault Logan» білого кольору, р.н. НОМЕР_1 , обшуку у квартирі АДРЕСА_3 .2 а.с.15-18, 19-21/.

-протоколі проведення слідчого експерименту від 08.12.2020р. та доданою до протоколу фототаблицею, /Т.2 а.с.47-52, 53-64/.

-постановах про отримання біологічних зразків у ОСОБА_10 від 27.09.2020, від 06.10.2020, та постановою про відібрання зразків відбитків пальців рук для проведення експертизи від 27.09.2020 /Т.2 а.с.3, 9, 10/.

-протоколах про отримання зразків для експертизи від 27.09.2020, від 06.10.2020, згідно яких у ОСОБА_10 було відібрано зразки крові, волосся та слини /Т.2 а.с.11, 12, 13, 14/.

-постановах про отримання біологічних зразків у ОСОБА_7 від 27.09.2020, від 16.10.2020, та постановою про відібрання зразків відбитків пальців рук для проведення експертизи від 27.09.2020 /Т.1 а.с.246, 250, Т.2 а.с.5/.

-протоколах про отримання зразків для експертизи від 27.09.2020, від 21.10.2020, згідно яких у ОСОБА_7 було відібрано зразки крові, волосся та слини, а також зразки відбитків пальців та долонь правої і лівої рук /Т.1 а.с.247, Т.2 а.с.1, 6, 7, 8/.

-протоколі огляду предметів від 17.12.2020, а саме DVD-диски в кількості 16 штук із записами з камер відеоспостереження, що знаходяться поблизу магазину «Ангеліна» та будинку №48, що по вул.Д.Галицького у м.Жидачів, на будинку №1 по вул.Княжий Брід у м.Жидачів, на будинку автомийки та на будинку ТзОВ «Монді», що по вул.Фабричній у м.Жидачів, на території магазину «Оселя», які постановою заступника начальника СВ Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_27 від 17.12.2020 визнані речовими доказами /Т.2 а.с.86-89, 90-91, 93/.

-протоколі огляду 16 DVD-дисків,які надійшли до слідчого відділення з СКП Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області в результаті виконання доручення у межах кримінального провадження №0000342 від 27.09.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України /Т.2 а.с.85/. наявні у справі DVD диски з відеозаписом обставин події з камер відеоспостереження були отримані в результаті виконання доручення у межах кримінального провадження №0000342 від 27.09.2020 та добровільно надані володільцями, оглянуті слідчим протоколом огляду, де детально описані їх характеристики, та долучені до матеріалів справи постановою слідчого про визнання речовими доказами. З огляду на наведене колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про недопустимість DVD дисків як доказів.

-висновку експерта №1415/2020-ім від 13.10.2020 року /Т.2 а.с.233-235/, згідно якого кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

-висновку експерта №1418/2020-ім від 29.10.2020 року /Т.2 а.с.237-238/, згідно якого кров ОСОБА_7 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0.

-висновку експерта №47/2020 від 05.10.2020 року, згідно якого вивчивши представлені медичні документи та на підставі даних огляду у ОСОБА_10 виявлено: чотири синці на правій руці, один синець на лівій руці, два синці на правій нозі, три синці на правій пахвинній складці та два розриви дівочої пліви, які виникли від дії тупих твердих предметів, могли утворитись 27 вересня 2020 року внаслідок стискання її рук пальцями рук невідомого мужчини, під час розведення її ніг руками та при скоєнні з нею статевого акту. Всі виявлені на тілі ОСОБА_10 ушкодження утворились в один період часу, до одної доби до освідування, могли утворитись при обставина, викладених у постанові та відносяться до легкого тілесного ушкодження, згідно п.2.3 та п.2.3.1 Наказу №6 від 17.01.1995 року МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», а саме Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень /Т.2 а.с.103-104/.

Сторона захисту в апеляційній скарзі вказує, що зазначений вище висновок експерта є недопустимим доказом, з огляду на те, що експертиза була проведення експертом Перемишлянського відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_14 , тоді як така мала проводитись експертом Жидачівського відділення, що є порушенням Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України від 17.01.95 №6. Окрім того викликає сумнів те, що при проведенні огляду ОСОБА_10 27.09.2020р. у лікаря-гінеколога ОСОБА_13 та чергового лікаря ОСОБА_15 не виявлено тілесних ушкоджень, виявлених при проведенні експертизи і навпаки.

Однак, згідно відповіді від 02.12.2021 начальника КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_28 на запит прокурора Жидачівського відділу Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_29 та копії витягу з наказу №200-к від 10.09.2020, лікар судово-медичний експерт Жидачівського відділення В.Гаврущено перебував у щорічній основній відпустці у період з 14.09.2020 по 28.09.2020, а на час його відпустки обслуговування відділення Жидачівського району було покладено на лікаря судово-медичного експерта Перемишлянського відділення ОСОБА_30 /Т.3 а.с.11,12/.

Те, що при огляді ОСОБА_10 27.09.2020р. лікарем-гінекологом ОСОБА_13 не виявлено тілесних ушкоджень, виявлених при проведенні експертизи судово-медичним експертом ОСОБА_14 і навпаки, пояснюється показами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та такі не викликають у суду жодного сумніву, так як не суперечать один одному.

Відтак, колегія суддів повністю погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що висновок експерта №47/2020 від 27.09.2020 року є належним та допустимим доказом.

Вина ОСОБА_7 підтверджується належно та повно дослідженими судом першої інстанції даними, що містяться у висновку експерта №47/2020 від 05.10.2020 року, висновку експерта №46/2020 від 20.11.2020 року, висновку експерта №409/2020ц від 27.10.2020, висновку експерта №450/2020ц від 16.11.2020, висновку експерта №430/2020-ім від 30.10.2020, висновку експерта №429/2020-ім від 09.11.2020 року, висновку експерта №428/2020-ім від 30.10.2020 року, висновку експерта №1382/2020-ім від 10.11.2020 року, висновку експерта №1381/2020-ім від 30.10.2020 року, висновку експерта №1419/2020-ім від 18.11.2020 року, висновку експерта №452/2020ц від 10.11.2020 року, висновку експерта №409/2020ц від 27.10.2020 року, висновку експерта №1567/2020-ім від 08.12.2020 року, а також оглянутими у судовому засіданні речовими доказами, що приєднані до матеріалів кримінального провадження: одягом обвинуваченого ОСОБА_7 ; одягом потерпілої ОСОБА_10 ; марлевими тампонами зі змивами слідів, виявлених на важелі коробки передач, панелі, кермі, дверях та ручці склопідіймача в автомобілі марки «Renault Logan» білого кольору , р.н. НОМЕР_1 , які були предметом експертних досліджень; марлевими тампонами зі змивами з лівої та правої рук потерпілої, мазки з склепіння та вагіни потерпілої, презерватив, зрізи з нігтьових пластин обвинуваченого, волосини, вилучені у автомобілі марки «Renault Logan» білого кольору , р.н. НОМЕР_1 , зразки волосся обвинуваченого, зразки волосся потерпілої, які були предметом експертних досліджень.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, зокрема показання потерпілої та свідків, протоколи слідчих дій та висновки експертів, суд визнає їх належними, допустимими і достовірними в процесі доказування, такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Зазначені докази були піддані детальному і глибокому аналізу, в тому числі із наданням і забезпеченням можливості висловитись з приводу їх належності і допустимості в повному об`ємі, кожній стороні кримінального провадження, не є суперечливими.

В ході розгляду справи не здобуто жодного доказу щодо наявності в потерпілої підстав оговорювати обвинуваченого.

Також, в ході судового розгляду було допитано свідків захисту ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Надаючи оцінку показам названих свідків, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що такі жодним чином не спростовують обставин встановлених судом та підтверджених вищепереліченими доказами, оскільки жодному із вказаних свідків нічого невідомо про фактичні обставини події, покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 стосуються лише характеристики особи ОСОБА_7 , а повідомлення свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_19 про те, що обвинувачений напередодні пошкодив губу, повністю спростовуються показами потерпілої та висновками експертиз.

Твердження сторони захисту про те, що матеріали справи підтверджуючих доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, матеріали справи не містять, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Щодо покликання сторони захисту у апеляційній скарзі на ті обставини, що Жидачівський районний суд Львівської області та Жидачівський ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області були упереджені при розслідуванні та розгляді даного кримінального провадження, оскільки потерпіла ОСОБА_10 та її батько ОСОБА_31 були працівниками Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області, то таке колегією суддів не береться до уваги, твердження про вплив останніх на слідство та суд є голослівним і нічим не підтвердженим.

З огляду на вищенаведені доводи та мотиви, суд першої інстанції дійшов до правильного переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, що повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, яке йому інкриміноване, поза розумним сумнівом. Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.152 КК України є правильною.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, щкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.п.3, 4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди у повному обсязі 100 000 грн., що є в межах розумності, виваженості та справедливості, а також інших обставин, що мають істотне значення, зокрема способу вчинення злочину, такий розмір моральної шкоди відповідає фізичним та моральним стражданням потерпілої від кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував належним чином характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мету та мотив вказаного діяння, особу обвинуваченого: раніше не судимого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем роботи характеризується позитивно. Обставин, що обтяжують покарання та обставин , що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Таким чином, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, суд вірно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 17 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 152 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4