Справа № 577/327/22
Провадження № 1-кп/577/81/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000880 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березань Броварського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого водієм автотранспортних засобів відділу філії «Баришівська» ПНВК «Інтербізнес», раніше не судимого,-

за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, 10.12.2021 року близько 20.10 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно-справним автомобілем «МАN ТGХ 26.440» державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Батурин- Конотоп-Суми» 27 км +500 м в с. Питомник м. Конотоп в бік м. Конотоп.

Під час руху зі швидкістю 50 км/год ОСОБА_6 проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість в темний час доби, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який рухалася в попутному напрямку по краю проїзної частини.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 01 від 13.01.2022 року отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, ЗТОГК, перелому УІ-ІХ ребер зліва по задній пахвовій лінії, лівобічного пневмотораксу, ЗТОЧП, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, травматичного, геморагічного шоку II ст., які, як кожен сам по собі, так і в комплексі, по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, з приводу яких потерплій з 10.12.2021 року по 28.12.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 78.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи №10/213 від 17.01.2022 року ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «МАN ТGХ 26.440» державний номер НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року і введені в дію 01.01.2002 року, а саме:

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, допущені ОСОБА_6 порушення вимог п. 12.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Вказані дії ОСОБА_6 щодо порушень ПДР України є умисними, до наслідків - необережними (кримінально протиправна самовпевненість).

Відповідно до ст. 338 КПК України здійснена зміна обвинувачення в суді, а саме, прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_3 за погодженням з виконувачем обов`язків керівника Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_8 , 12.07.2022 року з метою уточнення дати вчинення кримінального правопорушення, склав обвинувальний акт, в якому сформулював змінене обвинувачення у редакції, наведеній вище (а. с.247).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, при обставинах, визначених в зміненому обвинувальному акті, заперечуючи пред`явлене йому обвинувачення в частині керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема пояснив суду, що він працює водієм в філії «Баришівська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес». 10.12.2021 року він прийшов на роботу та отримав замовлення на доставку товару. Після обіду виїхав до міста Конотоп доставити товар. Так, 10.12.2021 року о 20.30 год. керував автомобілем «МАN ТGХ 26.440» державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Батурин- Конотоп-Суми» в районі с. Питомник в бік м. Конотоп. Було темно, приблизно за 1,5-2 м побачив велосипедиста, який рухався в попутному напрямку, наздогнав його, в результаті чого здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_5 . Після ДТП він зупинився, з машини не виходив, подивися в дзеркала та побачив, що людина піднялася. Оскільки злякався і був у шоці, покинув місце ДТП. Після вчинення ДТП поїхав на базу, яка знаходиться по вул. Сумській, 24 в м. Конотоп, доставити товар. Після чого, він випив близько 150-200 гр. горілки. Пізніше був затриманий працівниками поліції. Машину забрали на штраф майданчик. Зазначив, що 10.12.2021 року о 20.30 год. під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не перебував, алкоголь вжив після ДТП. Шкодує про вчинене, оплачував лікування потерпілого, відшкодував витрати пов`язані з стаціонарним лікуванням потерпілого в сумі 22 444,74 грн. на користь фінансового управління Конотопської міської ради та всі процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 12 000 грн. Позовні вимоги потерпілого щодо стягнення з нього 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу визнає. Щиро кається, просить суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм і це позбавить його заробітку.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 10.12.2021 року о 20.30 год. їхав до доньки. Дорога була погана. Їхав він на велосипеді, який був повністю оснащений необхідними світловідбивними фарами. Одягнутий в темну куртку з світловідбивними смугами, на голові був ліхтарик. Їхав він по узбіччю дороги. Як відбувся удар він не пам`ятає. Перехожий викликав поліцію та швидку допомогу, яка забрала його до лікарні. В результаті ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер, лівобічного пневмотораксу, ЗТОЧП, розриву селезінки, яку було видалено, ЗЧМТ, струсу головного мозку. Тривалий час проходив реабілітацію. Обвинувачений оплачував його лікування. Вибачив обвинуваченого. Щодо покарання не наполягає на суворому покаранні пов`язаного з позбавлення волі. Просить обвинуваченого позбавити права керування транспортними засобами. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на його користь матеріальну шкоду в сумі 13 966,30 грн. та моральну шкоду в сумі 698,32 грн.; з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на його користь моральну шкоду в сумі 299 301,68 грн. Також просить стягнути з обвинуваченого на його користь 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представник цивільного відповідача Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» - ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 працює водієм в філії «Баришівська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» з 01.03.2021. Характеризується позитивно до відповідальності не притягувався. 21.12.2021 року перед рейсом здійснювався медичний огляд водія ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння. Автомобіль «МАN ТGХ 26.440» державний номер НОМЕР_1 на підставі договору оренди використовується підприємством. Технічний стан перевіряється перед рейсом. Кому і коли ОСОБА_6 повідомляв підприємство про обставини ДТП йому не відомо. Цивільний позов ОСОБА_5 в частині заявлених позовних вимог до Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» про стягнення моральної шкоди не визнав, з підстав зазначених у відзиві. У задоволенні вимог просив відмовити.

Цивільний відповідач - представник ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на виклик до суду не з`явися, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим у вчиненому, вина ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому, стверджується наступними зібраними та дослідженими в ході судового розгляду належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які подані стороною обвинувачення:

- відомостями про дане кримінальне правопорушення 11.12.2021 року внесеними до ЄРДР за №0000880 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.286-1 КК України (т. 1 а.с.146-147).

- рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 10.12.2021 року з якого вбачається, що до чергової частини Конотопського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.12.2021 року о 20:16 год. перед селом Вирівка Конотопського району Сумської області з м. Конотоп по Батуринській трасі стався наїзд на велосипедиста, якого бригадою швидкої допомоги доставлено до КЦРЛ (т. 1 а.с.148)

- протоколом огляду місця ДТП від 10.12.2021 року з ілюстративною таблицею, з якого вбачається, що напрямком огляду були с. Вирівка в бік м. Конотоп. Під час огляду виявлено велосипед на правому узбіччі дороги, автомобіль з місця ДТП зник та схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.12.2021; фототаблицями до протоколу огляду місця події від 10.12.2021 по факту ДТП (наїзд на велосипедиста) (т. 1 а.с.49-54).

- протоколом огляду місця події від 10.12.2021 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого, під час огляду автомобіля «МАН» д.н.з НОМЕР_1 , який знаходиться на вул. Вирівська в м. Конотоп, біля магазину АТБ. На автомобілі наявні ушкодження розсіювача правої протитуманної фари розбитий, відсутня накладна правого переднього дефлектора на бампері в районі правої протитуманної фари, а також в районі фари головного світла мається розтріскування пластику (т. 1 а.с.156-158).

- протоколом огляду від 17.01.2022 року та фототаблиць до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється велосипед «Ardis», який знаходиться біля адміністративної будівлі Конотопського РВП. На задньому захисному щітку був встановлений катафот, під сидінням велосипеда встановлений мигаючий ката фот, які після ДТП відсутні (а.с.164-166).

- висновком експерта № 209 від 17.12.2021 року, з якого вбачається, що на момент первинного контакту, який відбувся між правим габаритним кутом переднього бампера автомобіля «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 та лівою частиною заднього щитка велосипеда «Ardis Santata» кут між їх умовними поздовжніми осями складав близько 0о. (т. 1 а.с.167-175).

- висновком експерта № 208 від 17.12.2021 року з якого вбачається, що на період проведення експертного огляду автомобіля «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 встановлено, що система рульового керування, ходова частина та система головного світла знаходились у працездатному стані, при якому в них технічних несправностей, методами , що зазначені в дослідній частині висновку, не виявлено; робоча гальмівна система знаходилась у технічно несправному стані, через виявлену технічну несправність, яка полягає у порушенні герметичності гальмівного приводу, але працездатному стані, при якому вона здатна виконувати задані функції в межах, встановлених нормативно-технічною документацією. Виявлена технічна несправність робочої гальмівної системи автомобіля «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 , яка полягає у порушенні герметичності гальмівного приводу, носить експлуатаційний характер утворення та характерна для виникнення до даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с.176-186) .

- висновком експерта № 01 від 13.01.2022 року з якого вбачається, що ОСОБА_5 знаходився на стац. лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 78 з 10.12.2021 року по 28.12.2021 року з діагнозом: полі травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. ЗТОГК. Перелом У1-1Х ребер зліва. Лівобічний пневмоторакс. ЗТОЧП. Розрив селезінки. Внутрішньочеревна кровотеча. Травматичний, геморагічний шок ІІст. Ретнгенологічно: переломи V1-ІХ ребер зліва по задній пахвовій лінії. По ступеню тяжкості ЗЧМТ: струс головного мозку згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень. Перелом V1-ІХ ребер зліва, лівобічний пневмоторакс; розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча, травматичний, геморагічний шок ІІст як кожен сам по собі так і в комплексі по небезпечності для життя, згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. При хімічному дослідженні крові та сечі вміст етилового спирту не виявлено (т. 1 а.с.187-189).

- постановою слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 , яким кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000880 від 11.12.2021 року перекваліфіковано з ч.1 ст. 286-1 КК України на ч. 2 ст. 286-1 КК України (т. 1 а.с.196).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.01.2022 року, з якого вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 детально розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди 10.12.2021 року (т. 1 а.с.197-201).

- висновком експерта № 10/213 від 17.01.2022 року з якого вбачається, що водій автомобіля «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 в даній дорожній ситуації, повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.2, 2.9а Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста. З технічного зору в діях автомобіля «MAN » вбачається невідповідність вимогам 12.3, 12.2, 2.9а Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. З технічної точки зору дії велосипедиста не суперечать вимогам ПДР України і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП (т. 1 а.с.202-208).

- протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00455-01632-21 від 03.09.2021 року з якого вбачається, що автомобіль «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 визнано технічно справним (т. 1 а.с.218).

- трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 12.03.1990 року відповідно до якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 01.03.2021 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів філія «Баришівська» приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (т. 1 а.с.219).

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та порушення ним вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затв. постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження кваліфікації дій ОСОБА_6 органом досудового розслідування за ст. 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, стороною обвинувачення долучено до матеріалів справи наступні докази, які досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до висновку експерта № 10/213 від 17.01.2022 року водій автомобіля «MAN TGX 26.440» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 10.12.2021 року допустив також порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (т. 1 а.с.202-208).

Згідно з актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння №223 від 11.12.2021 з якого вбачається, що ОСОБА_6 11.12.2021 о 01.20 год. перебуває у стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився за допомогою приладу Alkotest 6820, результат 1,56% (т. 1 а.с.210).

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 14.12.2021, ОСОБА_6 під час проведення огляду 11.12.2021 року о 01.00 год. перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.211).

У судовому засіданні ОСОБА_6 надав показання, щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.12.2021 року близько 20.10 год. з яких вбачається, що він алкогольні напої та будь-які лікарські засоби не вживав. Після дорожньо-транспортної пригоди 10.12.2021 року у період часу з 21 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. він випив 150-200 гр. горілки міцністю 40%. 11.12.2021 року він був доставлений до КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академіка М. Давидова», де проведений огляд за допомогою приладу Alkotest о 01.20 год., проведений забір біологічного середовища - крові о 01.05 год. та забір сечі о 01.10 год.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2022 року у кримінальному провадженні була призначена комплексна судово-медична експертиза, для проведення експертизи залучено експертів Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 256).

Відповідно до висновку експерта № 34/2022 від 10.08.2022 року зазначено, що неможливо надати конкретні відповіді на питання поставлені на вирішення ухвалою суду, щодо кількості та часу прийнятого ОСОБА_6 алкоголю і відповідності його показанням, у зв`язку з відсутністю об`єктивних даних про вагу, тілобудову обвинуваченого, стан організму, наявність захворювань; фізичну активність, характер, об`єм їжі та кількість випитої рідини перед, під час, після вживання алкоголю; частота та кількість виділення сечі після прийому алкоголю; період токсикодинаміки (фаза всмоктування чи виведення алкоголю, що може бути визначене тільки за умови токсилогічного дослідження крові та сечі, але дослідження сечі проводилося) (т.2 а.с.2-6)

Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог ст. 277 КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

При розгляді вказаного кримінального провадження суд керується закріпленим у статті 8 Конституції України принципом Верховенства права, положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України про те, що, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенції) про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, в судовому засіданні не здобуто доказів, що ОСОБА_6 10.12.2021 року близько 20.10 год. керував автомобілем «MAN TGX 26.440» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затв. постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовним, чітким та такими, що об`єктивно відображають обставини події показанням обвинуваченого, даними в судовому засіданні щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяно потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Не надано доказів про вчинення вказаного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин із обвинувачення слід виключити посилання на керування ОСОБА_6 10.12.2021 року 20.10 год. автомобілем МАN ТGХ 26.440» державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та порушення ним вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затв. постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 , що викладена в обвинувальному акті за ч. 2 ст. ст. 286-1 КК України не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, та за відсутності кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дії такого слід перекваліфікувати на ч. 2 ст.286 КК України, оскільки останній вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання судами в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_6 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання провини, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, офіційно працюючий, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, є єдиним годувальником своєї родини, на утриманні якого перебуває непрацездатна дружина, яка є інвалідом ІІ групи, добровільно відшкодував шкоду. Крім того, вирішуючи питання, щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд окремо враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, які настали, його відношення до вчиненого, а саме залишення місця ДТП.

Також, ухвалюючи вирок суд приймає до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , складену Броварським районним відділом № 2 філії ДУ "Центр пробації" у м. Києві та Київській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що: «беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, вік,соціально-побутове середовище, історію правопорушень, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства в тому числі окремих осіб (згідно з інструментом «Оцінка ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення»), - вважає, що виправлення особи без застосування покарань, пов`язаних з обмеженням або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покласти на нього обов`язки - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вчинив кримінальне правопорушення вперше і з необережності, з урахуванням висновку органу пробації за яким виправлення обвинуваченого можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, добровільно відшкодовував шкоду, що не оспорюється і потерпілим, який не наполягає на призначенні суворого покарання, суд вважає, що покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації таке покарання буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Дане покарання на переконання суду відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головним є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19 вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

У відповідності до вимог ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 працює водієм автотранспортних засобів філії «Баришівська» приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» є єдиним годувальником своєї родини, на утриманні якого перебуває непрацездатна дружина, яка є інвалідом ІІ групи в результаті онкологічного захворювання, крім заробітної плати інших доходів не має зобов`язаний працювати та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним. На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки призначення такого ставить під загрозу гідне людське існування обвинуваченого та його сім`ї.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд вважає його таким, що вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Потерпілий звернувся до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення 13966,30 грн. матеріальної шкоди та 698,32 грн. моральної шкоди; до приватного науково-виробничої компанії «Інтербізнес» про стягнення моральної шкоди в розмірі 299 301,68 грн. та просить стягнути з ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. 10.12.2021 року відбулось ДТП в результаті якої ОСОБА_5 було завдано тілесних ушкоджень. Відтак внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які стали причиною втрати працездатності. Вищезгадані ушкодження понесли за собою тривалий розлад здоров`я та пригнічений емоційний стан у зв`язку із неможливістю вести звичний для позивача оклад життя.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, вирішується відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України, за якими шкода, завдана особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_6 , як особи, яка керувала наземним транспортним засобом, застраховано у відповідності до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПАТ «Страхова компанія «Еталон», що підтверджується Полісом № АР/5463638, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де страхувальником є Філія «Баришівська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» (т.1 а.с. 41-42).

Ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до Полісу № АР/5463638 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи становить нуль.

У відповідності до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавання шкоди замість останнього.

Правова позиція з цього питання була висвітлена в постанові Великої Палати Верховного Суду № 465/4621/16-к від 19.06.2019 року відповідно до якої порядок звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування відноситься не до обов`язкового досудового врегулювання спору, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду за захистом своїх прав. Це випливає з того, що відносини між страховиком та потерпілим випливають не з договірних зобов`язань, а з тих, що пов`язані з відшкодуванням шкоди (деліктних). Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності...» не містить положень, які б обмежували право потерпілого на захист свої прав у судовому порядку. Крім того, до таких засновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 760/12308/15-ц від 11.12.2019 року; № 688/779/17 від 04.12.2019 року; № 133/1 195/16-ц від 11.09.2019 року.

На підтвердження понесених витрат, ОСОБА_5 надав виписку з медичної карти історії хворого та фіскальні чеки про понесені витрати на лікування (т.1 а.с. 31-40).

Отже позовні вимоги потерпілого про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» 13 966,30 грн. матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених вимог щодо розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 1177 ЦК, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб; може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ (смерті).

При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно ч.3 зазначеної статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з приватною науково-виробничою компанією «Інтербізнес» і таким чином, внаслідок ДТП заподіяв потерпілому шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків.

Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» відповідно до договору оренди №06/11 від 06.11.2020 є орендарем (користувачем) джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «MAN TGX 26.440», державний номер НОМЕР_1 , яким заподіяно шкоду потерпілому, тому саме цивільний відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду як володар джерела підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 1187 ЦК України.

У відповідності до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий має право на відшкодування страховиком моральної шкоди.

Позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, за наявності його вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Беручи до уваги те, що потерпілий ОСОБА_5 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні та потребує подальшої реабілітації в результаті ДТП, зазнав неповоротних змін у своєму укладі життя, що вплинуло на стан здоров`я і самопочуття та глибину фізичних і моральних страждань, їх тривалість, а тому суд доходить до переконання, що 150 698,32 грн. на відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципу розумності.

Таким чином, позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в розмірі 698,32 грн. та з Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» в розмірі 150 000 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. Водночас, у ч. 1 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат потерпілого на залучення представника.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу було надано копію квитанцій до прибуткового касового ордеру № 19/01 від 19.01.2022 року про отримання адвокатом від позивача за участь у кримінальному провадженні 10 000,00 грн.

Заявлена вимога про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судових витрат в розмірі 10 000 грн. підлягає задоволенню.

Цивільний позов фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишити без розгляду в зв`язку з повним відшкодуванням коштів обвинуваченим (т. 2 а.с.33,34).

Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» та приватного науково-виробничої компанії «Інтербізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньої транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_5 13 966,30 грн. матеріальної шкоди та 698,32 грн. моральної шкоди.

Стягнути з приватного науково-виробничої компанії «Інтербізнес» на користь ОСОБА_5 150 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.12.2021 на автомобіль марки «MAN TGX 26.440», державний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить СПРАТ «ОХОЧЕ», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та велосипед марки «Ardis», володільцем якого є ОСОБА_5 , і який зберігається на майданчику Конотопського РВП ГУНП в Сумській області - скасувати (т. 1 а.с.162).

Речові докази у справі:

осип розсіювача фари в пакеті №1, пластикове обрамлення фари в пакеті № SUD 3041739, уламок пластику синього кольору в пакеті № 7275270, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Конотопського РВП - знищити (т. 1 а.с.160).

велосипед «Ardis» який зберігається на майданчику Конотопського РВП ГУНП в Сумській області» - повернути власнику ОСОБА_5 (т. 1 а.с.160).

автомобіль «MAN TGX 26.440» д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.01.2022 переданий на відповідальне зберігання філії «Баришівська» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес» - там і залишити (т. 1 а.с.160).

Вирок може бути оскаржений в Сумський апеляційний суд через Конотопський міськрайсуд Сумської області на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального правопорушення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, іншим учасникам судового провадження, та які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1