Справа № 303/1605/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 , та

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/924/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Казахстан, м. Алма-Ата, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, тимчасово не працюючий, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 4000,00 гривень задоволено повністю.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , у користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1500,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 2500,00 гривень.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03 березня 2020 року приблизно о 10 год ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, у ході словесної суперечки з потерпілою ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс потерпілій один удар рукою, затиснутою у кулак, в область голови, а саме в область носа, після чого ногою наніс удар по правій кисті, внаслідок чого, остання отримала тілесне ушкодження, у виді забою м`яких тканин зовнішнього носа, садна, забій правої кисті, які згідно з висновком експерта № 96/2020 та згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, від 12.03.2020 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Стверджує, що його вина не доведена доказами, дослідженими під час судового розгляду. Посилається на те, що сторонами не заперечується виникнення сварки між обвинуваченим та свідком ОСОБА_8 (чоловіком потерпілої), а також те, що потерпіла отримала тілесне ушкодження після того, як втрутилася у сварку, однак покази потерпілої, її чоловіка ОСОБА_8 та сусідів (свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) суперечать показам членів комісії виконкому (свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) щодо обставин та механізму спричинення тілесного ушкодження, оскільки перші заявляють, що мав місце удар тоді, коли поруч нікого не було, а другі підтверджують версію обвинуваченого про те, що тілесне ушкодження потерпіла отримала після того, як втрутилася у сварку, і обвинувачений випадково відштовхнув її долонею в обличчя. При цьому, зазначає, що суд не дав оцінки тому факту, що в обвинуваченого також виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою правої кисті, яке за позицією обвинуваченого виникло внаслідок активних дій потерпілої, так як вона намагалася відтягнути його від свого чоловіка та наносила йому удари. Вказує на те, що такий механізм у повній мірі узгоджується з висновком судово-медичної експертизи (спричинення тілесних ушкоджень по ударному механізму), що також підтверджується тим, що в нього також наявне тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, у провадженні СВ Мукачівського МВ ГУНП перебуває кримінальне провадження за цим фактом. Наявність вищенаведених протирічь та відповідно їх не усунення не дають підстав для того, щоб вважати встановленими обставини, на які послався суд першої інстанції у вироку. Крім того, посилається на те, що стороною захисту заявлялось клопотання про виклик та допит у якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак після їхньої одної неявки суд не вжив усіх заходів щодо забезпечення їхньої явки в судове засідання, а також не витребував матеріалів кримінального провадження за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Разом із тим, посилається і на порушення судом першої інстанції вимог законодавства при вирішенні цивільного позову. Посилається на те, що, вирішуючи цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди, суд без належного обґрунтування взяв до уваги чеки, надані потерпілою, на підтвердження витрат на її лікування, які не були відкриті потерпілою до початку судового розгляду, однак: такі чеки не свідчать про те, що витрати були понесені саме потерпілою чи в її інтересах та відповідно спрямовані саме на її лікування; матеріали справи не підтверджують, що саме такі ліки були призначені лікарем при лікуванні, містяться у медичній документації і стосуються саме лікування наслідків тілесного ушкодження; будь-яка медична документації щодо лікування потерпілої судом не досліджувалася; не є підтвердженими й витрати саме для відновлення одягу, як і сам факт його пошкодження, оскільки такий не досліджувався ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Стверджує і про те, що висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди не обґрунтовані будь-якими доказами, які б доводили твердження суду про глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення можливості їх реалізації, а також не врахована ступінь вини обвинуваченого, умисність якої заперечується і не є доведеною. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та непідтвердженими, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу і просила звільнити обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності; потерпілої ОСОБА_6 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження обвинуваченому направлено відповідно до вимог законодавства; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка в судове засідання не є обов`язковою; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілої ОСОБА_6 убачається, що 03 березня 2020 року приблизно о 10 год, під час зустрічі з комісією, яка приїхала з приводу земельного спору між її сім`єю та ОСОБА_7 з приводу земельної ділянки, її чоловік та ОСОБА_15 почали сперечатися між собою, вона підбігла до них, щоб їх розборонити. У цей час, ОСОБА_16 тримали члени комісії за руки, але він вивільнивши руку вдарив її кулаком по носу, від чого у неї почала текти з носа кров. Після цього, члени комісії вивели ОСОБА_16 з двору. Вважає, що поведінка ОСОБА_16 та неповага до неї, як жінки, яку він вдарив кулаком в обличчя у присутності багатьох людей, спричинила їй матеріальну шкоду та моральні страждання, а тому заявила до обвинуваченого цивільный позов про стягнення з нього в її користь на відшкодування матеріальної шкоди суму 1500 гривень та морального відшкодування в розмірі 2500 гривень.

Із показань свідка ОСОБА_17 убачається, що потерпіла є його дружиною, а обвинувачений їхнім сусідом. Між ними має місце спір з приводу земельної ділянки. Вказаного у мотивувальній частині вироку дня та часу, для вирішення земельного спору приїхала комісія з міської ради. Під час розмови, ОСОБА_15 підійшов до нього з претензіями і між ними зав`язалася суперечка, яка переросла у сутичку. Члени комісії втрутилися у сутичку з метою її припинення, розборонили їх та утримували порізно. У цей момент, його дружина - потерпіла ОСОБА_18 підійшла до ОСОБА_16 , а він вивільнивши руку, вдарив її кулаком по носу, від чого у неї з носа потекла кров. Після цього, члени комісії вивели ОСОБА_16 з двору.

Із показань свідка ОСОБА_9 убачається, що він проживає у будинку навпроти місця, де відбувалася подія. Свідок прокинувшись від шуму на вулиці, виглянувши у вікно, побачив як кілька людей розбороняють чоловіка потерпілої ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_16 , які зчепилися між собою. Під час того як ОСОБА_15 залишився стояти окремо від всіх до нього підійшла потерпіла ОСОБА_20 і у них були взаємні лайки. Коли потерпіла підійшла до ОСОБА_16 вплотну, то він ударив її рукою по обличчю. У момент удару навколо потерпілої і обвинуваченого нікого не було на відстані більше метра. Всі очевидці стояли осторонь. Через 5-10 хвилин на місце події приїхала поліція. Саму подію та момент удару від добре бачив, бо з його вікна добре проглядалося місце події, а це близько 10-12 метрів. Оглядовість йому нічого і ніхто не закривав.

Із показань свідка ОСОБА_10 убачається, що у день події він був удома. Сусідка з верхнього поверху покликала його та повідомила, що на дворі щось відбувається. Він виліз на паркан та побачив саме момент удару, тобто коли ОСОБА_15 наніс удар рукою в обличчя потерпілій ОСОБА_21 . Він бачив чітко, бо вони стояли тільки вдвох і ніхто з присутніх на місці події йому не закривав оглядовість. Потім він зліз з паркану та пішов на місце події, але там вже все припинилося.

Із показань свідка ОСОБА_11 убачається, що 03 березня 2020 року приблизно о 10 год, він прибув у складі земельної комісії за адресою: АДРЕСА_1 , та став свідком того, як ОСОБА_15 та ОСОБА_22 почали сваритися з приводу земельного спору, сварка переросла у штовханину між чоловіками, і у момент сварки до них підбігла дружина ОСОБА_22 - ОСОБА_23 , яку ОСОБА_24 рукою відштовхнув у обличчя, внаслідок чого в неї пішла кров. Після чого, конфлікт припинився.

Із показань свідока ОСОБА_12 убачається, що 03 березня 2020 року приблизно о 10 год, він прибув у складі земельної комісії за адресою: АДРЕСА_1 , та став свідком того, як ОСОБА_15 та ОСОБА_22 почали сваритися з приводу земельного спору, сварка переросла у штовханину між чоловіками, в яку втрутилася потерпіла, яку ОСОБА_15 відштовхнув правою рукою і попав по носу, від чого у потерпілої з носа почала текти кров.

Із протоколу прийняття заяви від ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення, убачається, що 03.03.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , мало місце нанесення заявниці ОСОБА_7 удару рукою та ногою.

Із висновку експерта № 96/2020 від 12.03.2020 убачається, що у громадянки ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин зовнішнього носа, садна, забій правої кисті, які відноситься до групи легких тілесних ушкоджень, які згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по механізму удару (не менше одного), якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонььої людини, не є характерними для падіння з висоти власного зросту. По давності спричинення вкладаються в дату події 03.03.2020.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не заслуговують на увагу, і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також береться до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_7 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження і наведеним вище доказам. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він, захищаючись, долонею руки відштовхнув потерпілу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не заперечується виникнення сварки між обвинуваченим та свідком ОСОБА_8 (чоловіком потерпілої), а також те, що потерпіла отримала тілесне ушкодження після того, як втрутилася у сварку, однак покази потерпілої, її чоловіка ОСОБА_8 та сусідів (свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) протирічать показам членів комісії виконкому (свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) щодо обставин та механізму спричинення тілесного ушкодження, оскільки перші заявляють, що мав місце удар тоді, коли поруч нікого не було, а другі підтверджують версію обвинуваченого про те, що тілесне ушкодження потерпіла отримала у момент коли втрутилася у сварку, і обвинувачений випадково відштовхнув її долонею в обличчя, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що не спростовують факту заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Із цих підстав, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав оцінки тому факту, що в потерпілої виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою правої кисті, яке за позицією обвинуваченого виникло внаслідок її активних дій, так як вона намагалася відтягнути його від свого чоловіка та наносила йому удари.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що в обвинуваченого ОСОБА_7 також наявне тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, у провадженні СВ Мукачівського МВ ГУНП перебуває кримінальне провадження за цим фактом, апеляційний суд бере до уваги те, що суд розглядає кримінальне провадження стосовно особи, щодо якої складено обвинувальний акт, і лише в межах викладеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення.

Із вказаних вище підстав апеляційний суд відхиляє і доводи апелянта про те, що стороною захисту заявлялось клопотання про виклик та допит у якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак після їхньої одної неявки суд не вжив усіх заходів щодо забезпечення їхньої явки в судове засідання, а також не витребував матеріали кримінального провадження за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 не доведена доказами, дослідженими під час судового розгляду, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеними вище судженнями.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження потерпілій, спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та висновком судово-медичної експертизи, де чітко зазначено, що мало місце спричинення удару зажатою у кулак рукою в обличчя потерпілої, що спростовує позицію обвинуваченого про те, що він, захищаючись, долонею руки відштовхнув потерпілу, а у решті обставини справи обвинуваченим не оспорюються.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілої та свідків, а також письмові докази, обґрунтовано поклав ці докази, у тому числі й показання потерпілого та свідків, в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано встановив, що обвинувачений наніс удар в обличчя потерпілої, а відтак діяв саме з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, що в свою чергу свідчить про те, що встановлені обставини, які підтверджуються вищенаведеними доказами в їх сукупності, підтверджують те, що отримані потерпілою тілесні ушкодження були наслідком дій саме обвинуваченого.

Також апеляційним судом не встановлено даних, які б свідчили про те, що нанесення потерпілій тілесних пошкоджень вчинено обвинуваченим із необережності, а спрямованість та сила завданого потерпілій удару в обличчя, його наслідки для потерпілої, свідчать про те, що обвинувачений умисно наніс удар кулаком в обличчя потерпілої.

Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що стороною захисту заявлялось клопотання про виклик та допит у якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак після їхньої одної неявки суд не вжив усіх заходів щодо забезпечення їхньої явки в судове засідання, а також не витребував матеріали кримінального провадження за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що апелянтом не вказується на те, які саме обставини, що б спростовували встановлені судом першої інстанції, можуть підтвердити гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_26 , а матеріали кримінального провадження за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не мають значення для цього кримінального провадження. При оцінці доводів апелянта щодо розгляду кримінального провадження за відсутності гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , апеляційний суд бере до уваги і те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить будь-яких даних про цих осіб як свідків у кримінальному провадженні, що сторона захисту не подала які - небудь дані у підтвердження факту про те, що ці особи були свідками події, що мала місце, що їм відомі обставини, за яких було скоєно кримінальне правопорушення. При оцінці доводів апелянта про неповноту судового розгляду апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали кримінального провадження не містять будь - яких даних про те, що суд першої інстанції перешкоджав учасникам судового провадження у наданні ними доказів, у реалізації їх права на надання доказів, на повне та всебічне з`ясування фактичних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, тимчасово не працюючий; відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин; досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства - середній.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру матеріальної шкоди суд першої інстанції взяв до уваги вимоги ст. ст. 22, 1177 ЦК України, а також надані потерпілою докази, які підтверджують грошову суму, витрачену на відновлення її стану здоров`я після отриманих тілесних ушкоджень, завданих обвинуваченим ОСОБА_7 , та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 1500 гривень.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що, вирішуючи цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди, суд без належного обґрунтування взяв до уваги чеки, надані потерпілою, на підтвердження витрат на її лікування, які не були відкриті потерпілою до початку судового розгляду, однак: такі чеки не свідчать про те, що витрати були понесені саме потерпілою чи в її інтересах та відповідно спрямовані саме на її лікування; матеріали справи не підтверджують, що саме такі ліки були призначені лікарем при лікуванні, містяться у медичній документації і стосуються саме лікування наслідків тілесного ушкодження; будь-яка медична документації щодо лікування потерпілої судом не досліджувалася; не є підтвердженими й витрати саме для відновлення одягу, як і сам факт його пошкодження, оскільки такий не досліджувався ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і такі, що не впливають на висновки суду в цій частині.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, при визначенні моральної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 , негативні зміни в його житті внаслідок вчиненого щодо неї кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілої, конкретні обставини заподіяння шкоди, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода в розмірі 2500 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілою моральні та душевні страждання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди не обґрунтовані будь-якими доказами, які б доводили твердження суду про глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення можливості їх реалізації, а також не врахована ступінь вини обвинуваченого, умисність якої заперечується і не є доведеною, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження та жодним чином не впливають на визначений судом розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_6 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у спричиненні потерпілій ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що мало місце 03 березня 2020 року, і яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, так як санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачені менш суворі види покарань, ніж обмеження волі.

З огляду на наведене, колегія суддів бередо уваги те, що з часу скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк понад два роки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона обвинувачення та потерпіла сторона не посилались на наявність даних про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до зміни, а апеляційна скарга обвинуваченого - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного йому за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, у зв`язку з закінченням строку давності.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: