№ 1-кп/755/1499/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001710 від 04.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з спеціально-технічною освітою, інваліда 3-ї групи, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема востаннє: 27.11.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 23.12.2021 року звільнений умовно-достроково (невідбута частина покарання 1 рік 2 місяці 3 дні),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Так, у ОСОБА_3 , у період воєнного стану, а саме, 04 липня 2022 року, у період часу, приблизно з 16 годин 20 хвилин до 16 годин 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 3, на кінцевій зупинці маршрутного таксі № 504, виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно, побачивши крізь відчинене вікно у маршрутному таксі, що в салоні біля вікна була залишена поясна сумка чорного кольору, викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме - поясну сумку, в якій знаходились наступні речі: грошові кошти у сумі 600 гривень, банківські картка «ПриватБанк», банківська картка «А-Банк», банківська картка «РайффайзенБанк», ключі від квартири та автомобіля марки «Lanos» д.н.з НОМЕР_1 , паспорт громадянина України на ім`я: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_2 , а також 2 банківські платіжні картки «МоноБанк», які зареєстровано на ім`я потерпілої ОСОБА_6 . Тобто, своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 600 гривень 00 копійок.

Крім того, виявивши у викраденій сумці банківські картки, у ОСОБА_3 виник умисел на протиправне заволодіння чужим майном, а саме коштами, шляхом використання платіжних карток, тому він направився до магазину ТОВ «ФОРА», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 15/1, де ОСОБА_3 04 липня 2022 року о 16 годині 34 хвилини, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, викрав кошти, що належать потерпілій ОСОБА_6 , здійснивши дві транзакції для розрахунку за товар викраденою банківською карткою «МоноБанк» НОМЕР_3 на суми 280,00 грн. та 350,00 грн., тобто, ОСОБА_3 своїми протиправними діями завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 630 гривень.

Крім того, у подальшому, ОСОБА_3 направився до магазину ТОВ «АТБ-Маркет», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 25/1, де в нього виник умисел на протиправне заволодіння чужим майном, а саме коштами, шляхом використання платіжних карток, де 04 липня 2022 року, о 16 годині 40 хвилин, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, намагався заволодіти коштами, що належать потерпілій ОСОБА_6 та розрахуватися викраденою платіжною банківською карткою «МоноБанк» НОМЕР_4 , щоб здійснити покупку тютюнових виробів на суму 719 грн. 50 коп., проте, потерпіла ОСОБА_6 на той момент вже заблокувала викрадені банківські картки і розрахуватися за товар не виявилося можливим. Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 намагався завдати потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 719 гривень 50 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 04 липня 2022 року, вчинив кримінальні правопорушення, за обставин, викладених в обвинувальному акті, у чому щиро кається та зазначив, що у подальшому нічого протиправного вчиняти не буде. Зокрема, показав, що заявлені цивільні позови визнає у повному обсязі, суть обвинувачення йому зрозуміле, винним себе визнає повністю та всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, спосіб та місце скоєння ним кримінальних правопорушень відповідають дійсності, розуміє, що його дії були протиправними та умисними.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколу перегляду цифрового запису від 13.08.2022 року; постанови про визнання та приєднання речових доказів від 12.08.2022 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, у період воєнного стану, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, у період воєнного стану, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину та цивільні позови визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, з урахуванням обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_3 , його особи - раніше судимий, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, поряд з цим, при призначенні міри покарання, суд враховує його ставлення до скоєного - вину та цивільні позови визнав повністю, щиро каявся у вчиненому.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 630 гривень та моральну шкоду в розмірі 1 (однієї) тисячі гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 600 гривень та моральну шкоду в розмірі 1 (однієї) тисячі гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково зарахувати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року та остаточно призначити йому покарання, за сукупністю вироків, у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19 вересня 2022 року.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 630 гривень та моральну шкоду в розмірі 1 (однієї) тисячі гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 600 гривень та моральну шкоду в розмірі 1 (однієї) тисячі гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: оптичний диск з відеозаписом з камери спостереження з приміщення магазину «АТБ-Маркет» - залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя