В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000030

за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого в силу ст. 89 КК України,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу затримання з 07.02.2021.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.02.2021 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосуванні закону, який не підлягав застосуванню, в частині призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, тобто необгрунтованого застосування ст. 69 КК України, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначила, що при ухваленні вироку суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст. 94, 364 КПК України, не надавши належної оцінки доказам, не навівши переконливих мотивів в обґрунтування підстав зменшення обсягу обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 органом досудового розслідування, змінивши кваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України (з умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині) на ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого).

Прокурор перелічив докази, які на її думку, доводять вину ОСОБА_6 саме у вчиненні умисного вбивства потерпілого. Вказує, що обвинувачений після завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не намагався вжити заходів задля збереження життя останнього, адже не надав йому жодної допомоги, не викликав медичну допомогу, а навпаки, після побиття залишив потерпілого та пішов спати.

Зазначила, що поведінка обвинуваченого, а саме: сварка з потерпілим під час розпивання спиртних напоїв; відшукання для нанесення ударів дерев`яного держака від лопати; механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (37-39 сильних ударних впливів, 13 із яких у ділянку голови та обличчя) та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливі органи (голову та грудну клітину), безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність умислу на вбивство потерпілого та зміна кваліфікації дій обвинуваченого на ч.2 ст. 121 КК України, спростовуються встановленими фактичними обставинами, що підтверджені доказами, які дослідженні судом.

Також прокурор не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України. Зазначила, що у даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого ОСОБА_6 його щире каяття у вчиненому злочині, проте не зазначено, в чому воно полягає. У даному випадку, на думку апелянта, суд досить формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини.

Вказала, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений щиро покаявся, оскільки вину визнав частково, у судовому засіданні наявність наміру позбавити життя потерпілого ОСОБА_10 заперечував, тобто змінив свої показання, надані на досудовому розслідуванні; у своїх показаннях обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив; дані про компенсацію перенесених страждань потерпілою відсутні.

Вважає, що суд вказаним обставинам належної оцінки не надав, факту щирого каяття не встановив, а призначаючи покарання засудженому нижче від нижчої межі, безпідставно зазначив у вироку вказану обставину, як пом`якшуючу. Тому, на думку прокурора, зазначена судом обставина, що пом`якшує покарання, а саме: каяття у вчиненому, підлягає виключенню з вироку.

Також прокурор вказала, що посилаючись у вироку на обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину, суд першої інстанції не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Вважає, що визнання засудженим своєї вини та надання показань, не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Також прокурор посилається на дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з позбавленням життя людини, в стані алкогольного сп`яніння, характеризується за місцем проживання негативно; не має постійного місця роботи, джерела його існування не відомі; не судимий в силу ст. 89 КК України, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався за вчинення корисливих злочинів. Вказане, на думку апелянта, свідчить, про те, що ОСОБА_6 відповідно до його особистості, схильний до вчинення без вагань дій, спрямованих на вчинення кримінальних правопорушень.

Також додає, що при призначені покарання, суд хоча й послався, але недостатньо врахував суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину та його наслідки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

07.02.2021 близько 06.00 години в м. Миколаєві Миколаївської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилися в приміщенні літньої кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними, на ґрунті вживання ОСОБА_9 образливих нецензурних висловлювань на адресу ОСОБА_6 та його баби ОСОБА_11 , виник конфлікт.

В ході конфлікту ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому дерев`яною палицею (держаком від лопати) близько 37-39 ударів в область кінцівок, голови та тулуба, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів під м`яку мозкову оболонку мозку лівої та правої півкулі головного мозку (субарахноїдальні крововиливи); численних переломів ребер зліва та справа по різним анатомічним лініям з пошкодженням пристінкової плеври; гемоперитонеуму (80 мл) наявність вільної рідкої крові в черевній порожнині; правобічного та лівобічного гемотораксу (450 мл) наявність вільної рідкої крові в плевральній порожнині; розривів селезінки та лівої нирки; 8 ран в ділянці голови; великої кількості саден, синців, крововиливів в м`які тканини голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть ОСОБА_9 .

Згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Однак суд першої інстанції, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України є помилковою, оскільки його умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 в момент нанесення тілесних ушкоджень не доведений поза розумним сумнівом.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції зазначив, що обставини справи свідчать про те, що обвинувачений і потерпілий до події злочину протягом нетривалого періоду часу проживали в одному будинку і жодних конфліктів між ними не виникало, та обвинувачення не надало доказів того, що в обвинуваченого були причини бажати смерті потерпілому.

Суд також встановив, що обвинувачений завдав хаотичні удари палицею в різні ділянки тіла та кінцівок потерпілого, який в той час чинив активний фізичний опір, і такий спосіб насильства і локалізація тілесних ушкоджень не свідчить беззаперечно про намагання спричинити смерть. Також немає доказів того, що обвинувачений використав або намагався використати будь-які предмети, які з більшою вірогідністю, аніж дерев`яний держак, могли б спричинити смертельні ушкодження у випадку бажання заподіяти смерті потерпілого, зокрема, ножа та інших колюче-ріжучих предметів, які могли знаходитися в приміщенні літньої кухні, де до моменту вказаних подій знаходилися потерпілий з обвинуваченим та вживали їжу та спиртні напої.

Крім того, встановлено, що маючи можливість довести умисел на вбивство до кінця, обвинувачений припинив свої дії (побиття потерпілого, коли той перестав чинити фізичний опір) та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, сказавши потерпілому вмитися та заходити до будинку спати, та не намагався приховати сліди своїх дій.

Суд послався на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , з яких вбачається, що конфлікт із ОСОБА_9 виник з приводу того, що останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вжив нецензурні висловлювання на адресу баби обвинуваченого, з дозволу якої потерпілий і проживав у її будинку, а потім також на адресу самого обвинуваченого та намагався вдарити його, коли він зробив потерпілому зауваження з приводу неприпустимості такої поведінки. Після чого обвинувачений взяв дерев`яну палицю та став наносити нею удари по різним частинам тіла потерпілого, який при цьому вчиняв активний фізичний опір, що підтверджено також висновком судово-медичної експертизи № 483 від 17.03.2021, внаслідок чого він наніс йому значну кількість ударів.

При цьому, обвинувачений зазначив, що взяв дерев`яну палицю для побиття потерпілого тому, що останній чинив фізичний опір та сам обвинувачений відчував фізичний біль у руці, яка була в минулому зламана, під час побиття потерпілого ОСОБА_9 , а тому взяв дерев`яну палицю. Також обвинувачений стверджував, що наміру вбивати ОСОБА_9 він не мав, хотів лише покарати його за негідну поведінку. Вказані твердження обвинуваченого про причини конфлікту та поведінку потерпілого підтвердила свідок ОСОБА_11 , яка зазначила, що потерпілий дійсно висловився нецензурно на неї, що обурило обвинуваченого.

Суд вважав, що показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого та наносив йому удари палицею до того моменту, поки той не припинив чинити фізичний опір та сів біля стіни, а також потерпілий після побиття був живим, коли він залишив його в літній кухні, вказавши йому умитися та зайти до будинку, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №483 від 17.03.2021, яким встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді крововиливів під м`яку мозкову оболонку головного мозку, численних переломів ребер зліва та справа, розриву лівої нирки, селезінки, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, шоковою реакцією організму. Смерть ОСОБА_9 настала не одразу, а через певний проміжок часу, що рахується від декількох десятків хвилин до декількох годин. Тілесні ушкодження на верхніх кінцівках у вигляді синців можуть свідчити про вчинення ним активного фізичного опору в момент посягання на нього. Не можна виключити, що після надання своєчасної кваліфікованої допомоги життя ОСОБА_9 могло бути врятоване.

На підставі досліджених доказів суд встановив, що смерть потерпілого настала внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, стосовно заподіяння яких вина обвинуваченого була умисною. Однак суд вважав, що докази, надані стороною обвинувачення, у своїй сукупності не призводять до безсумнівного висновку про те, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на заподіяння смерті потерпілому. Враховуючи в сукупності встановлені об`єктивні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого, а, отже, відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично були заподіяні, а саме за спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого. З урахуванням характеру, кількості, локалізації та обставин нанесених ударів за умови використання для цього саме такого знаряддя як дерев`яна палиця, не може беззаперечно свідчити про наявність в обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого. Дії обвинуваченого перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого та стороною захисту не оспорюються. Тому суд вважав, що обвинувачений, завдаючи значну кількість ударів по різним частинам тіла потерпілого, передбачав або свідомо допускав, що може заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, що відповідає диспозиції ч. 2 ст. 121 КК України.

Оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 поза розумним сумнівом доведена саме у заподіянні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, у зв`язку з чим його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 вважали вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд встановив таке.

Згідно з обвинувальним актом, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Цю саму позицію прокурор висловила в апеляційній скарзі.

Однак суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов правильного висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України є помилковою, оскільки його умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 в момент нанесення тілесних ушкоджень не доведений поза розумним сумнівом, та його дії слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КПК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

Доводи прокурора про те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст. 94, 364 КПК України, не надавши належної оцінки доказам, не навівши переконливих мотивів в обґрунтування підстав зменшення обсягу обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 органом досудового розслідування, змінивши кваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, не є слушними, з огляду на таке.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що на початку лютого 2021 познайомився із ОСОБА_9 та запросив останнього пожити у себе декілька днів з дозволу своєї баби ОСОБА_11 , в будинку якої він проживав по АДРЕСА_1 .

У ніч з 6 на 7 лютого 2021 він разом з ОСОБА_9 знаходилися за місцем його проживання, де в літній кухні спілкувалися та вживали алкогольні напої, від чого він та ОСОБА_9 перебували в стані алкогольного сп`яніння.

В ході спілкування ОСОБА_9 висловився нецензурною лайкою на адресу його баби ОСОБА_11 , яка зайшла до літньої кухні, що обурило ОСОБА_6 , й тому він зробив зауваження ОСОБА_9 . У відповідь на це ОСОБА_9 висловився нецензурно і на його адресу, тому він вдарив ОСОБА_9 рукою, на що останній також намагався його ударити, що ще більше обурило ОСОБА_6 . Тому він, перебуваючи в емоційному стані внаслідок такої неприпустимої поведінки потерпілого, вийшов з літньої кухні на подвір`я, де поруч взяв дерев`яну палицю та повернувся з нею до літньої кухні, щоб провчити ОСОБА_9 за його негідну поведінку. Після того він замахнувся палицею на ОСОБА_9 , на що останній виставив руки, й тому ОСОБА_6 наніс йому близько трьох ударів по рукам, після чого наніс удар палицею в область тулубу, від чого ОСОБА_9 зігнувся вперед, та ОСОБА_6 наніс йому близько 10-15 ударів палицею по голові та тулубу, від чого ОСОБА_9 присів до стіни, після чого він перестав наносити йому удари. На голові і тілі ОСОБА_9 були тілесні ушкодження й тому він запропонував викликати швидку медичну допомогу, на що останній відмовився. Після того він сказав ОСОБА_9 умитися та зайти до будинку, а сам пішов до будинку спати, залишивши потерпілого живим в літній кухні, думаючи, що той також прийде спати.

Вранці 07.02.2022 він прокинувся та в літній кухні виявив ОСОБА_9 без ознак життя й тому сам пішов до поліції, де зізнався у вчиненому. До вказаного дня конфліктів між ним та ОСОБА_9 не було. Умислу вбивати ОСОБА_9 він не мав, а лише хотів покарати його за висловлювання нецензурною лайкою на адресу його баби, яка виховувала його з дитинства. В ході досудового розслідування під час слідчого експерименту він добровільно показав та розказав, як наносив тілесні ушкодження потерпілому. Свою вину в умисному заподіянні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, визнав повністю, у вчиненому розкаявся, просив вибачення, зазначив про готовність відповідати за вчинені дії та спричинені наслідки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обставин сварки між обвинуваченим та потерпілим не бачили. Свідок ОСОБА_12 дізнався про події, коли побачив ОСОБА_6 біля будинку, де він проживав в супроводі працівників поліції та від свідка ОСОБА_11 , яка повідомила йому, що ОСОБА_13 вбив людину. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є бабусею обвинуваченого, виховувала його з дитинства та підтвердила показання ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_9 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, що обурило обвинуваченого.

Крім власних показань обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу обставин та механізму заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, його винуватість в об`ємі визнаного судом доведеним обвинувачення, підтверджується також іншими, дослідженими у судовому засіданні, доказами в їх сукупності.

Як вбачається із заяви ОСОБА_6 від 07.02.2021, останній звернувся до поліції з приводу того, що 07.02.2021 близько 06.00 години за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту із ОСОБА_9 наніс останньому близько 20 ударів дерев`яною палицею (держаком) по голові й тулубу, в результаті чого ОСОБА_9 через деякий час помер.

Згідно показань свідка ОСОБА_14 , він працює у ВП № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області. На початку лютого 2021 року він був на робочому місці, куди прийшов ОСОБА_6 , який повідомив, що забив палкою свого знайомого. Після того ОСОБА_6 повів його до домоволодіння за місцем свого проживання, де дійсно був виявлений труп чоловіка. Зі слів ОСОБА_6 , останній побив потерпілого палицею через бабу. Подробиць та обставин конфлікту ОСОБА_6 не розповідав. В подальшому він був присутній під час огляду місця події та слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_6 показав палку, якою побив потерпілого, а також розповів та показав, яким чином наносив удари потерпілому.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного від 09.02.2021 та відеозапису до нього вбачається, що ОСОБА_6 в присутності двох понятих та захисника на місці, в приміщенні літньої кухні домоволодіння по АДРЕСА_1 , показав та розказав, за яких обставин та яким чином наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 . Зокрема, ОСОБА_6 вказав на те, що 07.02.2021 в нічний час сварка між ним та ОСОБА_9 виникла з приводу того, що останній нецензурно вилаявся на адресу його баби, а потім на нього.

Далі пояснив, що ОСОБА_9 намагався вдарити його, на що він відбив удар, після чого ОСОБА_6 вийшов з літньої кухні на подвір`я, де взяв дерев`яну палицю та повернувся з нею до літньої кухні. Потім він замахнувся палицею на ОСОБА_9 , на що останній виставив руки, й тому ОСОБА_6 наніс йому близько трьох ударів по рукам, після чого наніс удар палицею в область тулубу, від чого ОСОБА_9 зігнувся вперед, та ОСОБА_6 наніс йому близько п`яти-семи ударів палицею по голові, а потім близько десяти ударів по тулубу, від отриманих ударів ОСОБА_9 сів до стіни. Потім ОСОБА_6 зазначив, що вказав ОСОБА_9 умитися та зайти до будинку, після чого сам пішов до будинку, залишивши потерпілого в літній кухні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.02.2021 та відеозапису до нього, при огляді літньої кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підлозі виявлено труп чоловіка в сидячому положенні, на якому наявний одяг у виді кофти з капюшоном та поруч виявлені сині джинси, на підлозі біля трупу наявні потоки рідини червоного кольору у вигляді плями розміром 15х60 см. На голові та обличчі трупа наявні ушкодження у вигляді саден та ран, на верхніх та нижніх кінцівках, а також на тулубі в області грудної клітини наявні синці різних розмірів та форм.

У синіх джинсах біля трупу була виявлена ксерокопія паспорта на ім`я ОСОБА_9 . При огляді сараю на території вказаного домоволодіння на підлозі виявлено дерев`яну палицю (держак) з плямами бурого кольору. Під час огляду місця події було також вилучено сліди папілярних узорів, фрагменти речовини бурого кольору, сині джинси, телефони, пляшки, дерев`яна палиця з плямами бурого кольору, ксерокопії документів на ім`я ОСОБА_9 .

Із протоколу огляду трупа від 08.02.2021 та фототаблиці до нього слідує, що слідчим в приміщенні Миколаївського обласного бюро СМЕ оглянуто труп ОСОБА_9 , на голові, кінцівках та тулубі якого наявні різні ушкодження у вигляді синців, саден та ран.

Окрім того, в ході досудового розслідування проведено ряд експертиз, які встановлюють механізм та причини смерті ОСОБА_9 . Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді крововиливів під м`яку мозкову оболонку головного мозку, численних переломів ребер зліва та справа, розриву лівої нирки, селезінки, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, шоковою реакцією організму. Морфологічні характеристики восьми ран у волосистій частині голови вказують на те, що це є забійні рани, які утворилися від восьми сильних ударів тупого твердого предмета з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею, яким міг бути держак від лопати. В область голови та обличчя ОСОБА_9 було нанесено не менше 13 ударів, які привели до крововиливів під м`які мозкові оболонки правої та лівої півкуль головного мозку.

За ступенем тяжкості тілесні ушкодження в області голови та обличчя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Переломи ребер зліва та справа по різним анатомічним лініям могли утворитися не менш ніж від 10 сильних локальних ударів тупого твердого предмету з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею. Синці на спині, які розташовані в проекції переломів ребер зліва та справа, мають подовжену форму з ділянками просвітлення в центрі та можуть вказувати, що таким предметом міг бути держак від лопати.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Загалом ОСОБА_9 було нанесено не менше 37-39 ударних впливів, від яких він помер не одразу, а через певний проміжок часу, що рахується від декількох десятків хвилин до декількох годин.

Повідомленням КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 16.02.2021, медичною картою амбулаторного хворого № 165 від 07.02.2021 та чек-тестом 24356 від 07.02.2021 підтверджується, що в момент конфлікту із ОСОБА_9 та заподіяння йому ударів дерев`яною палицею ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджує пояснення обвинуваченого в цій частині.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №483 від 30.03.2021, тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворилися за обставин, вказаних ОСОБА_6 у протоколі слідчого експерименту від 09.02.2021.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами, встановлено, що конфлікт ОСОБА_15 із ОСОБА_9 виник з приводу того, що останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вжив нецензурні висловлювання на адресу баби обвинуваченого ОСОБА_11 , з дозволу якої потерпілий проживав у її будинку, а потім також на адресу самого обвинуваченого та намагався вдарити його, коли він зробив потерпілому зауваження з приводу неприпустимості такої поведінки. Після чого обвинувачений взяв дерев`яну палицю та став наносити нею удари по різним частинам тіла потерпілого, який при цьому вчиняв активний фізичний опір, що підтверджено також висновком судово-медичної експертизи № 483 від 17.03.2021, внаслідок чого обвинувачений наніс потерпілому значну кількість ударів.

Також обвинувачений в суді стверджував, що наміру вбивати ОСОБА_9 він не мав, хотів лише покарати його за негідну поведінку. Вказані твердження обвинуваченого про причини конфлікту та поведінку потерпілого підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що потерпілий дійсно висловився щодо неї нецензурною лайкою, що обурило обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що обвинувачений після завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не намагався вжити заходів задля збереження життя останнього, адже не надав йому жодної допомоги, не викликав медичну допомогу, а навпаки, після побиття залишив потерпілого та пішов спати, що, на думку прокурора, свідчить саме про умисел на завдання смерті потерпілому.

Однак, як вбачається з показань обвинуваченого, наданих в суді першої інстанції, коли після побиття потерпілого він побачив на голові і тілі ОСОБА_9 тілесні ушкодження, то запропонував викликати швидку медичну допомогу, на що останній відмовився. Після чого він сказав ОСОБА_9 умитися та зайти до будинку, а сам пішов до будинку спати, залишивши потерпілого живим в літній кухні, думаючи, що той також прийде спати.

Ці показання обвинуваченого під час судового розгляду не спростовані.

Під час судового розгляду сторона обвинувачення мала довести поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого умислу саме на вбивство. У той же час, сторона обвинувачення не обґрунтувала належним чином, що встановлені обставини злочину у сукупності доводять наявність умислу на вбивство потерпілого і спростовують твердження обвинуваченого про відсутність такого умислу.

Зокрема, судом першої інстанції було правильно встановлено, що поведінка, яка передувала події злочину, та встановлені обставини свідчать про те, що обвинувачений і потерпілий до події протягом нетривалого періоду часу проживали в одному будинку і жодних конфліктів між ними не виникало, та сторона обвинувачення не надала доказів того, що в обвинуваченого були причини бажати смерті потерпілому.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що поведінка обвинуваченого, а саме: сварка з потерпілим під час розпивання спиртних напоїв, відшукання для нанесення ударів дерев`яного держака від лопати, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (37-39 сильних ударних впливів, 13 із яких у ділянку голови та обличчя) та локалізація тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливі органи (голову та грудну клітину), безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Однак, суд зазначає, що завдання обвинуваченим ОСОБА_6 хаотичних ударів палицею в різні ділянки тіла та кінцівок потерпілого, який в той час чинив активний фізичний опір, не свідчить беззаперечно про намагання спричинити смерть потерпілому, з огляду на спосіб та локалізацію тілесних ушкоджень.

Також немає доказів того, що обвинувачений використав або намагався використати будь-які предмети, які з більшою вірогідністю, аніж дерев`яний держак, могли б спричинити смертельні ушкодження у випадку бажання заподіяти смерть потерпілого, зокрема, ножа та інших колюче-ріжучих предметів, які могли знаходитися в приміщенні літньої кухні, де до моменту вказаних подій, знаходилися потерпілий з обвинуваченим та вживали їжу та спиртні напої.

Крім того, маючи можливість довести умисел на вбивство до кінця, обвинувачений припинив свої дії (побиття потерпілого, коли той перестав чинити фізичний опір), та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, сказавши потерпілому вмитися та заходити до будинку спати, та не намагався приховати сліди своїх дій. Більш того, після виявлення трупа потерпілого на наступний день, відразу звернувся до працівників поліції та зізнався у вчиненому.

Окрім того, показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого та наносив йому удари палицею до того моменту, поки той не припинив чинити фізичний опір та сів біля стіни, а також потерпілий після побиття був живим, коли він залишив його в літній кухні, вказавши йому умитися та зайти до будинку, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №483 від 17.03.2021, яким встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді крововиливів під м`яку мозкову оболонку головного мозку, численних переломів ребер зліва та справа, розриву лівої нирки, селезінки, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, шоковою реакцією організму.

Згідно цього висновку, смерть ОСОБА_9 настала не одразу, а через певний проміжок часу, що рахується від декількох десятків хвилин до декількох годин. Тілесні ушкодження на верхніх кінцівках у вигляді синців можуть свідчити про вчинення ним активного фізичного опору в момент посягання на нього. Не виключено, що після надання своєчасної кваліфікованої допомоги, життя ОСОБА_9 могло бути врятоване.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що смерть потерпілого настала внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, стосовно заподіяння яких вина обвинуваченого була умисною, а докази, надані стороною обвинувачення, у своїй сукупності не дають зробити безсумнівного висновку про те, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на заподіяння смерті потерпілому.

З урахуванням характеру, кількості, локалізації та обставин нанесених ударів за умови використання для цього саме такого знаряддя як дерев`яна палиця, не може беззаперечно свідчити про наявність в обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини, на думку суду, не свідчать поза розумним сумнівом про спрямованість умислу обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілого.
Разом з тим, встановлені висновки суду про те, що дії обвинуваченого перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, стороною захисту не оспорювалися та доведені дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинувачений, завдаючи значну кількість ударів по різним частинам тіла потерпілого, передбачав або свідомо допускав, що може заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, що можуть спричинити смерть потерпілого. За такого, є правильною кваліфікація дій ОСОБА_6 саме за ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що вина ОСОБА_6 поза розумним сумнівом доведена саме у заподіянні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, у зв`язку з чим його дії обгрунтовано перекваліфіковані з ч. 1 ст.115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вирок суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України та доведеності його вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є достатньо обґрунтованим та вмотивованим. Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст.115 КК України, про що просить апелянт, відсутні.

Заявлене під час апеляційного розгляду клопотання прокурора про повторне дослідження доказів є невмотивованим. Як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду досліджені усі докази, які надані стороною обвинувачення, і усім доказам, на думку апеляційного суду, надана правильна оцінка.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Проте, прокурор не навів підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного дослідження обставин кримінального провадження.

Сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, колегія суддів вважає, що немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж обсязі, як це було зроблено в суді першої інстанції. Тому, за відсутністю процесуальних підстав, в задоволенні зазначеного клопотання апеляційним судом відмовлено.

Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку в частині висновків щодо доведеності вини ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України, про що просить прокурор. Тому в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, є обгрунтованими доводи апелянта щодо необгрунтованого застосування вимог ст. 69 КК України, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через м`якість.

Суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто призначення покарання нижче від найменшої межі передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КПК України, та вважає що це покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, з огляду на таке.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно як особа, яка зловживає алкогольними напоями, не працює. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений повністю визнавав фактичні обставини події, не заперечував своєї причетності до побиття потерпілого, давав правдиві та послідовні показання, просив вибачення та висловлював жаль з приводу вчиненого, а незгода особи з правовою кваліфікацією її діяння не може поставити під сумнів щирість каяття за наслідки вчинених нею дій.

Суд також врахував, що хоча у справі не встановлено факту перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання, однак немає підстав ставити під сумнів показання обвинуваченого, які підтверджені показаннями свідка ОСОБА_11 , про те, що несподіване нецензурне висловлювання з боку потерпілого на адресу близької для обвинуваченого людини, а також намагання нанести ним удар на зауваження з приводу вказаної поведінки, викликало в обвинуваченого гостру емоційну реакцію, що негативно вплинуло на здатність повністю контролювати свої дії та передбачати їх наслідки. Вказаний факт перебування обвинуваченого у відповідному стані емоційного збудження також підтверджується і висновком експерта № 27 від 01.07.2022.

За такого, суд першої інстанції вважав, що вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність обвинуваченого, а тому дійшов висновку, про необхідність призначити обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

Однак, з цими висновками суд не погоджується, з огляду на таке.

Так, призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Як вбачається з обвинувального акта обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_15 визнано з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Ці обставини, що пом`якшують покарання також визнані судом першої інстанції.

Разом з тим, суд погоджується з доводами прокурора, що у даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 його щире каяття у вчиненому злочині, проте не зазначено, в чому воно полягає.

Між тим, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині. Також ця обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. У даному випадку суд, досить формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини.

Суд першої інстанції, визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, не врахував, що ОСОБА_6 жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, вибачення у потерпілої не попросив.

Суд вказаним обставинам належної оцінки не надав. Окрім того, посилаючись у вироку на обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину, суд не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб тощо.

На думку суду, визнання засудженим своєї вини та надання показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, а тому ця обставина також безпідставно визнана судом першої інстанції як пом`якшуюча.

Окрім того, суд першої інстанції при призначенні покарання хоча і послався на ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого злочину, а також на дані про особу обвинуваченого, але належним чином не врахував, що ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з позбавленням життя людини, в стані алкогольного сп`яніння, характеризується за місцем проживання негативно, не має постійного місця роботи, джерела його існування не відомі, не судимий в силу ст. 89 КК України, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався за вчинення корисливих злочинів.

Хоча ОСОБА_6 визнав себе винним у вчиненому кримінальному правопорушенні, але з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також вищевказані обставини про особу обвинуваченого, суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України.

З огляду на наведене, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 65 КК України, а призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України на підставі ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, є таким, що за своїм розміром, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та є явно несправедливим через м`якість.

Тому вирок в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, обставини вчинення злочину, зокрема, що він був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, його наслідки, що спричинили загибель людини, дані про особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання негативно, як особа, яка вживає алкогольні напої, не має постійного місця роботи, джерела його існування не відомі, не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає з`явлення із зізнанням. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 121 КПК України, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки містить також вимогу про скасування вироку в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 424, 425, 532, 615 КПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_16