Справа № 953/1976/23
н/п 1-кс/953/2104/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2023 р. слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування за №0000343 від 19 травня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який проходить військову службу на посаді співробітника (3 категорії) служби управління військової частини НОМЕР_1 , звання «молодший сержант», зі слів одруженого, має дочку, 2022 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів мешкав: АДРЕСА_2

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого слідчого відділення Відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування за №0000343 від 19 травня 2022 року, про продовження строку запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СВ ВСП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000343 від 19 травня 2022 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 433 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 433 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 433 КК України.

25 липня 2022 року о 10 год. 56 хв. ОСОБА_5 затримано на підставі положення п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

25 липня 2022 року о 10 год. 56 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України.

28 липня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 22 вересня 2022 року (включно).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25.01.2023 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24.03.2023.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На виконання вимог вищевказаного Указу Президента України та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 24 лютого 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу під час мобілізації громадянина України ОСОБА_5 .

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року № 39ДСК солдата ОСОБА_5 призначено на посаду співробітника (3 категорії) служби управління військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 03 травня 2022 року.

Однак, ОСОБА_5 під час проходження військової служби 03 травня 2022 року, перебуваючи в районі воєнних дій, вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи та військовий злочин за наступних обставин.

Так, 03 травня 2022 року приблизно у другій половині дня, за місцем тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , невстановлені військовослужбовці вказаної військової частини спільно з ОСОБА_5 вживали алкогольні напої.

Того ж дня, 03 травня 2022 року приблизно о 18:30 год. невстановлені на даний час військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , за наказом ОСОБА_5 , діючи умисно, незаконно, всупереч волі цивільних осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , використовуючи автомобіль «Mitsubishi L-200», д.н.з. на даний час не встановлено, зав`язали руки та очі останнім липкою стрічкою та перемістили їх на територію вказаного підрозділу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим викрали цивільних осіб та позбавили їх волі.

Перебуваючи біля будівлі за вказаною адресою, ОСОБА_5 та інші невстановлені на даний час військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вчинення насильства над ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , нанесли ряд ударів кулаками рук та ногами по голові, тулубу та ногах останніх.

У подальшому, на виконання наказу ОСОБА_5 , невстановлені на даний час військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , всупереч волі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перемістили останніх до приміщення душової кімнати, яка розташована в будівлі за вищевказаною адресою, де ОСОБА_5 та інші невстановлені на даний час військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 продовжили наносити удари вказаним цивільним особам. При цьому, ОСОБА_5 здійснив приблизно 4-5 пострілів з пістолету невстановленої на теперішній час марки по ногах та сідницях ОСОБА_11 .

Приблизно о 01:00 год. 04 травня 2022 року за наказом ОСОБА_5 невстановлені на даний час військовослужбовці вивели ОСОБА_10 з будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , та помістили його до ями, викопаної напередодні для укриття, яка в подальшому повинна була використовуватись як бліндаж. ОСОБА_5 віддав наказ підлеглим військовослужбовцям вбити ОСОБА_10 , проте вони відмовились.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті потерпілому, ОСОБА_5 самостійно спустився в яму, де перебував ОСОБА_10 , після чого надів йому на голову поліетиленовий пакет, обмотав горло останнього липкою стрічкою, та перебуваючи за спиною останнього, обхватив шию ОСОБА_10 передпліччям правої руки та почав душити протягом 3 хвилин, внаслідок чого останній помер. У подальшому, маючи намір на приховання слідів злочину, за наказом ОСОБА_5 , невстановленими підлеглими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 спалено тіло ОСОБА_10 у вищевказаній ямі.

Прокурор в судовому засіданні просить продовжити строк перебування під вартою ОСОБА_5 , підтримавши подане клопотання, посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України.

Підозрюваний в судовому засіданні просив відмовити в задоволені клопотання, зазначаючи, що ризики не доведені, тікати він не збирається, просить визначити домашній арешт у вигляді запобіжного заходу.

Захисник підтримав позицію підозрюваного та звільнити підозрюваного на домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СВ Відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування за №0000343 від 19 травня 2022 року, за ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 є осудною особою, який досяг 16-річного віку.

За результатами розгляду даного клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: - протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18 червня 2022 року;- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 від 08 липня 2022 року;- протоколом огляду речей від 18 червня 2022 року;- протоколом огляду речей від 28 червня 2022 року;- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 від 19 червня 2022 року;- протокол пред`явлення речей для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_13 від 19 червня 2022 року;- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_13 від 19 червня 2022 року;- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 20 червня 2022 року;- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 25 червня 2022 року;- протоколом огляду місця події від 29 червня 2022 року;- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 01 липня 2022 року;- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_16 від 01 липня 2022 року;- протоколами допитів свідка ОСОБА_17 від 27 червня 2022 року, 20 липня 2022 року;- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_17 від 28 червня 2022 року;- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 07 липня 2022 року;- протоколами допитів свідка ОСОБА_18 від 27 червня 2022 року та 01 вересня 2022 року;- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_18 від 28 червня 2022 року;- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 від 23 липня 2022 року- протоколом огляду речей від 02 серпня 2022 року;- висновком судово-медичної експертизи залишків трупів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 27 серпня 2022 року;- висновками судових молекулярно-генетичних експертиз від 19 липня 2022 року та 15 серпня 2022 року;- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 25 липня 2022 року;- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 26 липня 2022 року;- протоколами допитів підозрюваного ОСОБА_9 від 25 липня 2022 року, 08 серпня 2022 року та 01 вересня 2022 року;- речовими доказами;- іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

З представленого до суду клопотання вбачається неможливість завершити досудове розслідування з об*єктивних причин.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.01.2023 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000343 від 19.05.2022 продовжено до 9 місяців, тобто до 25.04.2023.

Згідно ухвали закінчити досудове розслідування неможливо внаслідок виконання великого обсягу слідчих (процесуальних) дій та особливої складності кримінального провадження, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне: здійснити повідомлення про підозру військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146, 433 КК України, а саме за фактом позбавлення волі та насильства щодо громадян ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинених 23.03, 01.05 та 03.05.2022 відповідно; додатково оглянути розсекречені матеріали негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до наданого доручення четвертому оперативному відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві; встановити двох осіб, яких військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 затримали 03.05.2022 та доставили до місця розташування підрозділу за адресою: АДРЕСА_3 , разом з автомобілем марки «Audi» та допитати їх із застосуванням доступних технічних засобів відеофіксації; вирішити питання щодо кваліфікації дій співробітника УПП в Харківській області ОСОБА_26 , а також дій військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які вчинили наругу над тілами померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скласти та вручити підозрюваним остаточну редакцію повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дані ризики підтверджені тим, що підозрюваний через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України.

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Також, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - враховуючи свій військовий досвід, а також той факт, що останній раніше працював в органах МВС та має зв`язки у правоохоронних органах, останній може чинити тиск на слідство та суд.

Крім того, останній особисто знайомий та був командиром осіб (свідків), які дають викриваючі показання відносно ОСОБА_5 , що вказує на те, що існує ризик, що ОСОБА_5 , знаходячись на свободі може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та схиляти їх до зміни показань на його користь, що може перешкодити встановленню істини по справі. Можливість впливу на свідків також підтверджується показаннями інших свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 .

Серед іншого, ОСОБА_5 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (що є структурним підрозділом АДРЕСА_4 ), використовуючи службове становище, має змогу перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску та таким чином переховуватись від органу досудового розслідування, в тому числі і на тимчасово окупованій території України.

Доводи сторони захисту про відсутність вищезазначених ризиків не спростовують наведених вище висновків слідчої судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Даних на підтвердження зменшення ризиків стороною захисту не надано.

Слідчою суддею досліджені всі надані дані по особі підозрюваного та враховано, що він є громадянином України, проходить військову службу на посаді співробітника (3 категорії) служби управління військової частини НОМЕР_1 , звання «молодший сержант», зі слів одружений, має дочку, 2022 р.н., зареєстрований та проживає в м. Харкові.

Посилання підозрюваного на те, що він є учасником бойових дій та на його утриманні матері 50 років, якій необхідний догляд є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження зазначеного під час розгляду даного клопотання слідчому судді не надано.

Всі зазначені дані про особу, не зменшують існування вищезазначених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання також не було надано відомостей про неможливість перебування підозрюваного в умовах тримання під вартою, однак слідчою с суддею враховано строк перебування в умовах тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи наявність визначених ризиків, а також те, що злочин за ч. 1 ст. 433, п. 3 ч. 2 ст. 115 КК України, є злочином проти основ національної безпеки України та життя людини, який вчинений під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, те, що може впливати на свідків, продовжувати вчиняти правопорушення, ухилятись від слідства та суду, перешкоджати іншим чином, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, навіть за наявності наданих даних по особі підозрюваного та строку перебування під вартою, і слідчий суддя продовжує відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування. Об*активних даних на спростування даних висновків слідчого судді стороною захисту не надано.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, що спричинило смерть людини та дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваного інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором по кримінальному провадженню №0000343 від 19 травня 2022 року задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 34 дня, тобто до 25 квітня 2023 року.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про продовження тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали до 25.04.2023.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідча суддя