Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ « Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження № 0000123 від 06.04.2021 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривошеїно Томської області Російської федерації, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і призначено покарання один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 , пп. "а" п.1 ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту міру покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02.04.2021 року у виді одного місяця арешту і з розрахунку - один день арешту відповідає одному дню позбавлення волі призначено остаточне покарання один рік сім місяців позбавлення волі, строк відбуття якого рахується з 20.06.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1696.20 грн. судових витрат за проведення експертиз та вирішено питання щодо речових доказів.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 06.04.2021 року о 16 год. 30 хв, перебуваючи поблизу магазину «Юлен», що на вул. Сурмичі 99 в м. Дубно Рівненської області, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Discovery Rider DD 2020 рама 21», належний ОСОБА_8 , вартістю 4 879,64 грн.

24.04.2021 року приблизно о 01 год, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно і таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав майно ОСОБА_9 - велосипед марки «Centurion» вартістю 3150,00 грн.

Продовжуючи злочинні дії, 24.04.2021 року біля 02 год. 30 хв, перебуваючи в третьому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав велосипед марки «TRT» MTB26 21 SPEED, належний ОСОБА_10 , вартістю 2 790, 00 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, вважає, що призначенепокарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки є явно несправедливим через суворість. Зазначає що ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся і активно сприяв розкриттю злочину, що дає підстави для призначення менш суворого покарання, аніж позбавлення волі.

Просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року змінити, призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді трьох місяців арешту, і на підставі ч.1 ст. 71 , пп. "а" п.1 ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02.04.2021 року, визначити остаточне покарання у виді чотирьох місяців арешту.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження апелянта про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

При обранні покарання ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до нетяжких злочинів, особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та злочину в сфері незаконного обігу наркотичних речовин, жодна із судимостей не погашена у встановленому законом порядку, ряд пом`якшуючих покарання обставин, в тому числі і тих, на які покликається апелянт, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, яке, з врахуванням системної злочинної діяльності з боку обвинуваченого не можна вважати явно несправедливим.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2