Провадження по справі №1-кс/522/497/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.162 КК України (справа №522/21045/19),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 162 КК України (справа №522/21045/19).

В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 упереджено ставиться до розгляду кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року, що проявляється в тому, що вона не розглядає заяви та клопотання подані стороною захисту в рамках даного кримінального провадження. Також, у зв`язку з неявкою до суду представників сторони кримінального провадження з боку обвинувачення, або інших залежних від сторони захисту причин, судові засідання призначені на 29.08.2022 року, 08.09.2022 року, 12.09.2022 року та 16.09.2022 року не відбулись, а суддя в свою чергу не вжила ніяких заходів щодо встановлення причин неявки сторони обвинувачення до суду. Крім того, враховуючи запроваджений на території України військовий стан та оголошену в державі повну мобілізацію, в вересні 2022 року ОСОБА_3 була вручена повістка про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 12.09.2022 року почав проходити військову-лікарську комісію, про що стороною захисту було повідомлено суд 19.09.2022 року. В подальшому стороною захисту подано клопотання про неможливість явки ОСОБА_3 в судове засідання призначене на 26.09.2022 року. Однак, враховуючи те, що стороною захисту завчасно було повідомлено суд про неможливість явки ОСОБА_3 в судове засідання призначене на 26.09.2022 року, суддя ухвалила судове рішення, яким на обвинуваченого накладено грошове стягнення за неявку в судове рішення у вигляді штрафу та здійснено привід обвинуваченого в наступне судове засідання. Стороною захисту 26.10.2022 року було подано клопотання про скасування судового рішення про накладення на обвинуваченого ОСОБА_3 грошового стягнення за неявку до суду та його привід, яке досі не було розглянуто судом. В подальшому, суддя ОСОБА_5 отримавши від сторони захисту витяг з наказу від 02.11.2022 року №44 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі якого старшого солдата ОСОБА_3 призвано та направлено для проходження військової служби за мобілізацією до в/ч НОМЕР_1 , вказаний документ проігнорувала. Також, суддя ОСОБА_5 тиснула на адвоката ОСОБА_7 з метою примусити її відмовитись від здійснення захисту ОСОБА_3 та в подальшому самовідвід ОСОБА_7 був розглянутий суддею в порушення вимог ст. 54, 78 КПК України, без з`ясування думки обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження з боку захисту. Також, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зупинення судового провадження стосовно ОСОБА_3 до його звільнення з військової служби та останнього оголошено в розшук. 07.12.2022 року сторона захисту звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення від 16.11.2022 року за нововиявленими обставинами, до якого було долучено довідку з військової частини про проходження ОСОБА_3 військової служби за мобілізацією, яку станом на сьогодні суддею розглянуто не було, що вказує на недотримання суддею ОСОБА_5 розумних строків під час здійснення судового провадження та її упередженість.

Таким чином, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , вважає, що вищевикладене вказує на упередженість судді ОСОБА_5 , її небажання розглянути кримінальне провадження, порушення суддею конституційних та кримінально-процесуальних прав обвинуваченого.

В судове засідання з`явився захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , який просив задовольнити заяву та відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року.

Прокурор ОСОБА_6 вирішення питання щодо відводу судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року залишила на розсуд суду.

Інші учасники кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 162 КК України, були повідомлені про час та місце розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_5 відповідно до ст. 135 КПК України належним чином, але в судове засідання не з`явились.

Суддя ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій зазначила, що приймати участь у судовому засіданні не має можливості, у зв`язку із участю у колегіальному судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_8 , будь-яких пояснень щодо розгляду заяви про відвід давати не бажає.

Суд, дослідивши обставини по справі, вислухавши пояснення захисника обвинуваченого, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 75 КПК України, відвід може бути заявлений лише тому судді, який розглядає кримінальне провадження.

Статтею 75 КПК України визначено перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 3-5 статті 80 КПК України, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій України», усім суб`єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод і інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР), гарантовано право кожної особи на розгляд її справи належним, неупередженим та компетентним судом, що включає в себе право на розгляд справи тим судом, якому довіряють усі особи, які беруть участь у справі. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

У пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді.

Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року «Веттштайн проти Швейцарії»).

З практики ЄСПЛ випливає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 передбачають принцип об`єктивності судді як необхідну умову для належного виконання останнім своїх обов`язків. Так, об`єктивність має виявлятися не лише у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Так, серед вказаних випадків зокрема є: (а) у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

У рішенні ЄСПЛ по справі «П`єрсак проти Бельгії», встановивши порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції, суд зробив висновок про те, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

У чинному кримінальному процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відсутність обставин, передбачених ст. 75 КПК України, які виключають можливість участі судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні з розгляду заяви заявником не повідомлено об`єктивних та достатніх обставин, які б підтверджували те, що поведінка судді свідчить про упередженість при розгляді кримінального провадження, як і не повідомлено про те, що суддя має певні переконання, які можуть вплинути на його неупередженість.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Не зважаючи на те, що поведінка судді не викликає об`єктивних побоювань щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача, однак може бути пов`язана з питанням особистих переконань.

При цьому суд вважає, що у разі не задоволення заявленого відводу та розгляду суддею по суті незалежно від прийнятого рішення, учасники судового розгляду, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення судді, є наслідком його упередженості.

В судовому засіданні встановлено, що у захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , є побоювання необ`єктивної позиції судді у даному провадженні через не розгляд суддею заяв та клопотань поданих стороною захисту, та недотримання розумних строків при розгляді кримінального провадження, а тому суд, враховуючи, що «інститут відводу» покликаний ліквідувати найменший сумнів у відправленні суддею правосуддя, навіть якщо сумніви є безпідставними, оскільки тут є головним «публічний інтерес», з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності судді у стороннього спостерігача, суд приходить до висновку, що заява про відвід судді ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження №0002284 від 27.04.2019 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 162 КК України (справа №522/21045/19), необхідно передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для здійснення повторного автоматичного розподілу згідно з вимогами ст. 35 КПК України

Керуючись ст. 75, 80, 81, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.162 КК України (справа №522/21045/19) задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_5 від участі у розгляді кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.162 КК України (справа №522/21045/19).

Передати вказане кримінальне провадження №0002284 від 27.04.2019 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.162 КК України (справа №522/21045/19) до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для здійснення повторного автоматичного розподілу згідно з вимогами ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_1