Справа № 136/1606/22
провадження 1-кп/136/107/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000167 від 11.06.2022, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ганнівка, Липовецького району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотав про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, вказаний злочин є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі. Ураховуючи те, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а судовий розгляд ще не розпочато, відтак в межах строку дії ухвали суду від 26.10.2022 якою було продовжено стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неможливо завершити, прокурор просить продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки. Крім цього, заявлення необґрунтованого відводу прокурору, який був предметом судового розгляду у даному кримінальному провадженні може свідчити про існування нового ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений в судовому засіданні просив врахувати, що він має сім`ю, а саме дружину та дітей, наміру переховуватись не має, просив застосувати інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вказуючи, що має житло, яке належить його дружині. Крім цього, запевнив, що впливати на потерпілого не має наміру, а введений в Україні по всій території воєнний стан буде обмежувати його у вільному пересуванні.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого та вказав на наявність усіх правових підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд, вислухавши сторін кримінального провадження, вивчивши та дослідивши клопотання ініційоване прокурором, обвинувальний акт встановив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за кваліфікуючою ознакою - вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище в умовах воєнного стану.

Вказаний злочин є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права обвинувачених, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд, вислухавши доводи сторін, вважає, що ризики, що стали підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, існують наразі.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з матеріалів кримінального провадження можливо зробити обґрунтоване припущення щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином.

Суд враховує, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, останній раз 08.12.2021 Немирівським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 4 КК України на підставі ст. 70 КК України до 5 місяців арешту, звільнився з місць відбування покарань 18.03.2022 по відбуттю строку покарання, водночас 11.06.2022, тобто за досить короткий проміжок часу вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч.4 ст.186 КК України.

Крім того, судом встановлено, що на розгляді інших судів перебуває ряд кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_3 , а саме: у Липовецькому районному суді №0000228 від 28.10.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України; у Погребищенському районному суді №0000398 від 09.08.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України; у Вінницькому районному суді №0000322 від 20.10.2021 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Суд приймає до уваги те, що обвинувальні вироки у даних кримінальних провадженнях судами не постановлені, утім це свідчить схильність ОСОБА_3 до вчинення кримінально караних дій.

Суд враховує, що дане кримінальне правопорушення є умисним, яке ОСОБА_3 вчинив будучи раніше засудженим, маючи не зняті та не погашені судимості, отож належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Суд приймає до уваги відомості, які характеризують як особу ОСОБА_3 , він офіційно ніде не працює, постійного джерела прибутку немає, одружений, на що вказує Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану 01.04.2022.

При цьому, суд звертає увагу, що наявність факту утворення нової сім`ї, наявність у власності дружини нерухомого майна, про існування якого запевнив у судовому засіданні не було для нього стримуючим фактором та не сприяло становленню особи на шлях виправлення.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово засудженим, та понісши реальне покарання, розуміючи важкість покарання, яке йому може бути призначене, маючи не зняту та непогашену судимість, у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, у співставленні можливих негативних для нього наслідків, може вчинити спроби, які йому інкримінується, що є ймовірним.

Крім цього, суд враховує, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, потерпілого та свідків не було судом допитано, відтак вірогідність впливу обвинуваченого на останніх може бути виправданою, з урахуванням особи обвинуваченого та того, що вони є односельчанам.

Приймаючи до уваги наведені мотиви, суд вважає наразі неспроможними доводи обвинуваченого та його захисника щодо зменшення ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу.

У рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того, слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Зважаючи на те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, з урахуванням особи обвинуваченого, того, що судовий розгляд не розпочато, суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого діяння, яке йому інкримінується, а також особі обвинуваченого, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів наразі не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому строк дії запобіжного заходу має бути продовжено на 60 днів.

Оскільки перед судом заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу, а ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 02.09.2022 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із покладенням обов`язків та визначено розмір застави, суд вважає за необхідне продовжити строк дії покладених на підозрюваного обов`язків та можливість внесення застави у визначеному слідчим суддю розмірі.

Приймаючи до уваги встановлений судом порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами, відсутність свідків та потерпілого, суд вважає за необхідне судовий розгляд кримінального провадження відкласти.

Керуючись ст. 131, 199, 314, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу, - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Визначити строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 застосування запобіжного заходу тривалістю до 17.02.2023.

Відповідно до ст. 194 КПК України продовжити строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків, що викладені в ухвалі слідчого судді від 02.09.2022 на строк дії даної ухвали, а також можливість внесення застави у визначеному слідчим суддю розмірі.

Відкласти судовий розгляд кримінального провадження на 04.01.2023 о 15:30 годині.

Покласти обов`язок на Відділ поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області щодо забезпечення доставки обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під супроводом в судове засідання, яке призначено на 04.01.2023 о 15:30 годині.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1