УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 смт Тиврів 145/1065/22

1-кп/145/187/2022

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

особи, до якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника служби в справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2022 за №0000221 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Сутиски Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня комунального навчального закладу «Дубовецький ліцей Немирівської міської ради», раніше несудимого,

В С Т А Н О В И В :
19 липня 2022 року близько 13 години 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на узбіччі автодороги, що знаходиться по АДРЕСА_2 , помітив біля домоволодіння № 35/а, скутер марки «Ноnda Dіо АF34», після чого у нього виник умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.
Реалізовуючи свій раптово виниклий умисел, ОСОБА_4 підійшов до вказаного скутера, фактичним володільцем якого є ОСОБА_7 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, умисно взявся обома руками за кермо транспортного засобу і за допомогою фізичної сили відкотив скутер з АДРЕСА_2 .
Згодом ОСОБА_4 , перебуваючи на вул. Стеценка, обшукавши переднє відділення скутера для багажу, знайшов ключ до нього, за його допомогою завів двигун скутера та поїхав на ньому до вул. Заводська в смт Сутиски, де і залишив його на одній з присадибних ділянок.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 4100 гривень відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 11.08.2022.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_9 та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: обмеження перебування поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем проживання неповнолітнього щоденно в період з 21:00 години вечора до 07:00 години ранку; заборони відвідування розважальних заходів, що проводяться після 21:00 години, строком на 2 роки, про що йому оголосити, вважаючи, що саме такі види примусових заходів є достатніми та необхідними для попередження вчинення неповнолітнім нового кримінального правопорушення.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнає повністю, у скоєному щиро кається, просить передати його під нагляд матері та не заперечує проти обмеження його дозвілля.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 - його батько ОСОБА_5 - просить суд передати сина під нагляд матері ОСОБА_9 , обіцяє забезпечити належний догляд за ним, приділяти більшу увагу його вихованню та розвитку, обмежити дозвілля.

Захисник ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 та представник служби в справах дітей ОСОБА_8 не заперечують проти задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з пунктами 2, 3 ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють, та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ІІІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 мiстять ознаки суспiльно небезпечного дiяння, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, згідно ст. 22 КК України ОСОБА_4 не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Таким чином, з врахуванням того, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю, щиросердечно розкаюється, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, а тому, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме: обмеження дозвілля та передача під нагляд матері.

Таким чином, відповідно до п.2 ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає необхідним застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до його поведінки, оскільки метою застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля є забезпечення інтересів неповнолітнього, цей захід виховного характеру за своєю суттю сприяє встановленню контролю, посилення позитивного впливу на неповнолітнього.

Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п.2 ч.2 ст.105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість такого строку має бути достатньою для виправлення неповнолітнього.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру також у виді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: встановити обмеження перебування ОСОБА_4 поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем проживання неповнолітнього, щоденно в період з 21:00 години вечора до 07:00 години ранку, та заборонити відвідування розважальних заходів, що проводяться після 21:00 годинипротягом 2 років.

Отже, клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері та обмеження дозвілля обґрунтоване належним чином доказами, які є належними та допустимими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України та скасовує арешт на тимчасово вилучене майно.

Також суд вважає, що судові витрати по проведенню експертизи слід покласти на законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_5 , оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчинення особою, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст.369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задоволити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме:

- встановлення обмеження перебування ОСОБА_4 поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем проживання неповнолітнього, щоденно в період з 21:00 години вечора до 07:00 години ранку; заборонити відвідування розважальних заходів, що проводяться після 21:00 годинистроком на 2 (два) роки;

- передача під нагляд матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) роки.

Контроль за виконанням ухвали покласти на службу у справах дітей Немирівської міської ради.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року на майно, вилучене 19 липня 2022 року під час проведення огляду місця події проїзної частини дороги вулиць Садова, Стеценка, Заводська та присадибної ділянки, що розташована по вул. Заводська, в смт Сутиски Вінницького району Вінницької області, а саме транспортний засіб - скутер марки та моделі «Honda Dio», який належить потерпілій ОСОБА_7 , із правом передачі майна на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , та позбавленням права на його відчуження.

Речові докази, а саме: скутер марки та моделі «Honda Dio», вилучений 19 липня 2022 року, під час проведення огляду місця події проїзної частини дороги вулиць Садова, Стеценка, Заводська та присадибної ділянки, що розташована по вул. Заводська, в смт Сутиски Вінницького району Вінницької області, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити власнику.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Копію ухвали негайно після її проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_10