Справа № 308/889/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання прокурор посилається на те, що Закарпатською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, досудове розслідування у якому проводиться СУ ГУНП в Закарпатській області.

Досудовим слідством встановлено, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява ОСОБА_4 про те, що службові особи Холмівської сільської ради здійснили зловживання владою та службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам заявника під час розгляду питання про відведення ОСОБА_4 земельної ділянки у власність площею 2 га. для ведення СОГ в урочищі «Гершкович» с. Минай з кадастровим номером :13:016:0125, подальшого поділу вказаної земельної ділянки на земельні ділянки з кадастровими номерами :13:016:0135, :13:016:0136 та передачі її у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Поруч з цим, відповідно до заяви ОСОБА_4 , службові особи Холмівської сільської ради склали завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: рішення Холмівської сільської ради від 30.08.2021 № 634/УІІІ про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення СОГ в урочищі «Гершкович» в с. Минай - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив наступне: так 27.05.2021 на черговій 5 сесії він разом з іншими депутатами Холмківської сільської ради приймав участь в голосуванні за надання дозволу на розробку проекту землеустрою громадянам України для ведення особистого селянського господарства, де серед інших восьми прізвищ було прізвище ОСОБА_4 .

На наступну 6 сесію VIII скликання на голосування був винесений проект рішення про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу їх у власність в с. Минай, а саме в додатку 9 осіб, в тому числі і ОСОБА_4 , за кадастровим номером :13:016:0125. Після чого, більшістю депутатів даний проект був підтриманий, жодних зауважень не виникало в жодного представника органу місцевого самоврядування, присутніх на сесії, після чого сесія продовжилась згідно порядку денного.

В подальшому, на 8 сесію VIII скликання, знов було винесено на голосування проект про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачу її у власність ОСОБА_4 , однак всі депутати утримались від голосування оскільки дане рішення вже раніше було прийнято. Після чого наступним рішенням на даній сесії по порядку денному йшло, рішення про надання дозволу на поділ тієї ж земельної ділянки за кадастровим номером :13:016:0125, двом особам гр. Логойда та ОСОБА_8 .

На черговій 9 сесії VIII скликання, яка відбулась 22.10.2021 на голосування було винесено проект рішення про затвердження поділу земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0125, та надання у власність земельних ділянок утворених у зв`язку з даним поділом Логойді та Банго.

Аналогічні покази надав допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , який являється депутатом Холмівської сільської ради.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0135 являється ОСОБА_6 на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0136 являється ОСОБА_5 на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Так на даний час в рамках розслідування кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :13:016:0136, з метою запобігання спроб відчужити дану земельну ділянку на період здійснення досудового розслідування, так як дана земельна ділянка є об`єктом кримінально-протиправних дій і є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, як встановлено органом досудового розслідування та підтверджено показами депутатів Холмівської сільської ради ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , органом місцевого самоврядування, у порушення вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України у двотижневий строк клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0125 та надання її у власність ОСОБА_4 не прийнято.

Законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 820/4852/17.

Також за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок у межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України) першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. (Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження № 11-986апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц ).

Прокурор зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц звертає увагу, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

Умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17.

Прокурор вказує на те, що як встановлено заява ОСОБА_10 про наявність прав на земельну ділянку за набувальною давністю, розташовану в урочищі «Гершкович» у с. Минай, комісією Холмівської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, на предмет наявності умов, визначених ч. 1 ст. 119 ЗК України, не розглядалась.

Окрім цього, за наданою інформацією Холмівською сільською радою, згідно особового рахунку № 86 за ОСОБА_10 , починаючи з 2006 року окрім присадибної ділянки та для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,45 га, числиться земельна ділянка, площею 0,40 га.

Органом місцевого самоврядування передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:016:0135 загальною площею 1,0 га та не ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 .

Водночас, за аналогічною схемою, іншу частину земельної ділянки утворену поділом, з кадастровим номером :13:016:0136 загальною площею 1,0 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович» передано у власність ОСОБА_5 .

Прокурор вказує, що постановою слідчого від 21.03.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :13:016:0136, яка розташована за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович» визнана речовим доказом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що вищевказане нерухоме майно, а саме земельна ділянки з кадастровим номером :13:016:0136, яка розташована за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович», яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , є об`єктом злочинного посягання, і може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні та підпадає під критерії, визначені в ст. 98 КПК України, а тому прокурор вказує, що є підстави у накладенні арешту на майно у формі заборони його розпорядження, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження, не дасть можливості вчиняти подальші протиправні дії направленні на його розтрату, відчуження, приховування або підміну, шляхом зміни власників або здійснення інших цивільно - правових угод щодо даного майна, а також приймаючи до уваги те, що вказане майно має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та може бути використано як доказ.

Окрім того, прокурор просить розглянути дане клопотання у порядку без виклику власника за ким воно зареєстровано або у кого перебуває у володінні у звязку з ризиком укладення удаваних угод із даним нерухомим майном.

Разом з тим слідчий суддя переконаний, що, прокурором не наведено відповідних доводів, що давали б можливість об`єктивно припускати, що особа у володінні якої на думку прокурора на даний час перебуває майно, має реальні наміри укласти удавані угоди із даним нерухомим майном. За таких обставин слідчий суддя вирішив розгляд клопотання провести із викликом осіб, у власності яких перебуває вищевкзаане майно.

В судове засідання прокурор не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду клопотання. До суду надійшла заява від прокурора ОСОБА_11 відповідно до якої клопотання підтримує, просить суд його задовольнити та розглянути клопотання у його відсутності.

Власник вилученого майна в судове засідання не зявився, будучи повідомлений про дату час і місце розгляду клопотання, шляхом гадтслання судового виклику та факт повідомлення підтверджується заявою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_11 , відповідно до якої вказано що власник майна ОСОБА_5 про час та день вказаного клопотання повідомлений працівниками ГУНП в Закарпатській області та рапортом оперуповноваженого ВОР ЗУ ДВБ Національної поліції України ОСОБА_12 .

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 16.11.2022 року внесені до ЄРДР за №0000243, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування перевіряються обставини, які свідчать про можливу причетність службових осіб Холмківської сільської ради до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, щодо складення завідомо неправдивого офіційного документу: рішення Холмівської сільської ради від 30.08.2021 № 634/УІІІ про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення СОГ в урочищі «Гершкович» в с. Минай - ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна за № 317312301 від 10.12.2022 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :13:016:0136 являється ОСОБА_5 на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Постановою слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 21.03.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :13:016:0136, яка розташована за адресою: Закарпатська область с. Минай, в урочищі «Гершкович» визнана речовим доказом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпе-чення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170цього Кодексу (ч. 1ст.173КПКУкраїни).

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :13:016:0136, яка розташована за адресою: Закарпатська область, с. Минай з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні прокурора наявне обґрунтування необхідності арешту земельної ділянки , та конкретизовано підстави та мета накладення на неї арешту.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільстві на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :13:016:0136, яка розташована за адресою: Закарпатська область, с. Минай обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його відчуження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Керуючись ст.ст.170-173,309КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000243 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :13:016:0136, яка розташована за адресою: Закарпатська область, с. Минай, в урочищі «Гершкович», власником якої є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1