ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/196/23
Провадження № 11кп/818/306/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судимого :

- 21 вересня 1992 року вироком Краматорського місьсуду Донецької області за ст.ст. 140 ч. 3, 46-1 КК України (в редакції Закону від 1960 року ) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 22 листопада 1996 року вироком Краматорського міськсуду Донецької області за ст. 140 ч. 2 КК України (в редакції Закону від 1960) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна;

- 24 квітня 1997 року вироком Краматорського міськсуду Донецької області за ст.ст. 17 ч. 2 - 81 ч. 3, 42 ч. 3 КК України (в редакції Закону від 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- 11 березня 1999 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст.ст. 229-6 ч. 2, 45 КК України (в редакції Закону від 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік) та сплатою штрафу на користь держави у розмірі 170 гривен;

- 22 березня 2002 року вироком Краматорського міськсуду Донецької області за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- 02 жовтня 2007 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст.ст. 309 ч. І, 75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки);

- 27 серпня 2010 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст.ст. 263 ч. 1, 75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців, звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком на 2 роки);

- 17 жовтня 2011 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст.ст. 309 ч. І, 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком на 1 рік);

- 08 серпня 2013 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст.ст. 310 ч. І, 75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком на 1 рік);

- 06 червня 2016 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст. 309 ч. І КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1190 гривен;

- 19 березня 2019 року вироком Близнюківського райсуду Харківської області за ст.ст. 309 ч. І, 317 ч. І, 70 ч. І, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком на 2 роки);

- 03 березня 2020 року вироком Близнюківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці, -

якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25) » про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 03 березня 2020 року засуджено ОСОБА_6 за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Початок строку: 03 березня 2020 року. Кінець строку: 03 липня 2023 року.

11 січня 2023 року адміністрація ДУ « Олексіївська виправна колонія (№25) » звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з поданням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, засудженого ОСОБА_6 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25) » про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст досліджених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Блізнюківського районного суду Харківської області від 03 березня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року, якою йому відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання та застосувати до нього вимоги ст.81 КК України. Вказує, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він має 2 заохочення, за час відбування покарання не порушував режим тримання, скоєний злочин не є тяжким.

Також зазначає, що судом помилково зазначено, що він не сплатив судові витрати, оскільки він має квитанцію про сплату судових витрат в повному обсязі, що на його думку, свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.81 КК України та правовими позиціями, викладеними в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Згідно до приписів ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_6 засуджений вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 03 березня 2020 року за ч.2 ст.309, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці, тобто за умисний нетяжкий злочин, який ним було скоєно в період іспитового строку.

Станом на час звернення до суду із поданням засуджений ОСОБА_6 дійсно відбув більше двох третин строку покарання.

Разом з тим, згідно матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 з 22 травня 2020 року по теперішній час відбуває призначену вироком суду міру кримінального покарання у Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25) ».

За час відбування покарання в Державній установі « Олексіївська виправна колонія (№25) » ОСОБА_6 2 рази заохочувався, стягнень не має.

З витягу з протоколу № 1 від 04 січня 2023 року засідання комісії адміністрації Державної установи « Олексіївська виправна колонія (№25), вбачається, що комісією було прийнято рішення про направлення до суду подання у відношенні ОСОБА_6 з приводу умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, так як останнім своєю поведінкою та ставленням до праці доведено виправлення.

За період відбуття покарання в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 характеризується задовільно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, стягнень не має, всього за час відбуття покарання має 2 заохочення від адміністрації установи.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з матеріалів провадження судом першої інстанції належним чином було досліджено відомості, які містяться в особовій справі засудженого ОСОБА_6 та при вирішенні подання адміністрації, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_7 було засуджено, наявність інших судимостей, застосування інституту звільнення від покарання в минулому (ст.75 КК), переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

При цьому, хоча за станом здоров`я ОСОБА_6 є працездатним, однак не працює без будь - яких поважних причин. Окрім того, за вироками суду маються відповідні процесуальні витрати на залучення експертів, які також засудженим ОСОБА_6 в повному обсязі компенсовані державі не були. А тому посилання засудженого в апеляційній скарзі про сплату судових витрат лише в останьому вироку є безпідставне та не спростовує правильності прийнятого судом рішення.

Поряд з цим, відповідно до витягів з протоколу №38 від 16 вересня 2021 року, №46 від 10 листопада 2021 року, № 14 від 01 червня 2022 року, засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміні умов тримання засудженого до позбавлення волі - у зміні ОСОБА_6 умов тримання в місцях позбавлення волі, відповідно до приписів ст. 101 КВК України, направленні матеріалів у відношенні ОСОБА_6 до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі приписів ст. 82 КК України, або щодо вирішення питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі приписів ст. 81 КК України, було відмовлено, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Так, при розгляді подання адміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні подання слід відмовити.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженого, передбаченим ст.107 КВК України, та не є підтвердженням того, що він повністю став на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані щодо ОСОБА_6 матеріали та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відсутність правових підстав для застосування щодо останнього ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3