ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/224/23 Справа № 409/1264/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с. Просторе Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року прийнято до апеляційного провадження кримінальне провадження за № 0000045 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням та обмеженням волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність своєї вини, у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано, що він щиросердечно розкаявся в скоєному, частково виплатив заборгованість по аліментам, офіційно працевлаштувався задля отримання стабільного заробітку з метою погашення заборгованості по аліментам. Зазначає, що судом не враховано думку потерпілої, яка на суворому покаранні не наполягала.

Враховуючи дані про його особу, вважає за можливе призначити покарання, не пов`язане з обмеженням волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення. Доводи апеляційної скарги вважає незаконними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та під час іспитового строку вчинив новий злочин. Звертає увагу, що обвинуваченим не надано письмових доказів часткової сплати заборгованості по аліментам.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 вересня 2020 року та остаточно до відбуття призначено покарання у виді 2 років 3 місяців обмеження волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він був згідно із рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 15.03.2010 року зобов`язаним сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 26.02.2010 року та до повноліття дитини.

Достовірно знаючи про вищевказане судове рішення, а також будучи неодноразово попередженим державним виконавцем про обов`язок сплати аліментів та кримінальну відповідальність у разі несплати боргу, ОСОБА_8 злісно ухилився від сплати аліментів, що проявилось у тому, що останній в період часу з грудня 2020 року по травень 2021 року, не маючи обмежень за станом здоров`я, тобто будучи працездатним, добровільно судового рішення не виконував.

Крім того, в порушення п. 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_8 не повідомив державного виконавця про те, що з 06.01.2021 року до 24.05.2021 року він перебував на обліку як безробітний у Білокуракинському районному центрі зайнятості, та про те, що на його користь здійснювалися виплати допомоги по безробіттю відповідно до Наказу від 06.01.2021 р. № НТ210106 на підставі п.3. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином ОСОБА_8 , маючи доходи, оскільки отримував допомогу по безробіттю, крім того, не будучи офіційно працевлаштованим, працював по найму у мешканця с. Просторе, за що також отримував грошові кошти, будь-якої допомоги дитині не надавав, її матеріальним становищем не цікавився, тим самим злісно ухилявся від сплати встановлених аліментів на утримання дитини, що призвело до утворення заборгованості за період з грудня 2020 року по травень 2021 року по аліментним платежам в сумі 13 тисяч 779 гривень 18 копійок, що перевищує суму сукупно нарахованих відповідних платежів за три місяці.

Вказані дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 164 КК України як ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

ОСОБА_8 , достовірно знаючи про здійснення апеляційного розгляду за його апеляційною скаргою, розумної зацікавленості до його перебігу не виявив, до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, відомості про його місцезнаходження відсутні, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом смс-повідомлення та публікації оголошення на веб-сайті Дніпровського апеляційного суду.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що участь обвинуваченого в апеляційному розгляді за правилами ч. 4 ст. 405 КПК України не є обов`язковою, захист його прав та інтересів був забезпечений шляхом призначення захисника, який бере участь в апеляційному розгляді безпосередньо, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 164 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що обтяжують покарання цього обвинуваченого, та наявність одної обставини, що його пом`якшує, якою було визнано щире каяття.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, втім з реальним його відбуванням, та остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів, а належних підстав для його пом`якшення за видом та/або розміром не вбачає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та призначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі, колегія суддів не знаходить їх переконливими, оскаільки наведені ним обставини та відомості про його особу у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, вони були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_8 покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому ч. 2 ст. 164 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо сплати ним заборгованості по аліментам колегія суддів вважає неспроможними оскільки сплата аліментної заборгованості після винесення обвинувального вироку, на думку апеляційного суду свідчить не про виправлення обвинуваченого, а про намагання уникнути призначеного покарання.

Крім того, апеляційні вимоги обвинуваченого не грунтуються на процесуальному закону. Так, остаточне покарання обвинуваченому було призначене за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків, а отже відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України воно має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на те, що за попереднім вироком Білокуракінського районного суду Луганської області від 02.09.2020 року ОСОБА_8 невідбуте покарання становить один рік обмеження волі, остаточне покарання за даним вироком не може бути більш м`яким ані за видом, ані за розміром, що виключає можливість задоволення апеляційних вимог.

Також з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 10 Постанови його Пленуму від 24.10.2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Таким чином, обвинувачений не може бути звільнений від відбування покарання за даним вироком на підставі ст. 75 КК.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення цього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, не пов`язаного з обмеженням волі, та вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, оскаржуваний вирок суду- залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4