Справа № 454/3866/22
УХВАЛА

про арешт майна

м. Сокаль 23.12.2022 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання т.в.о. начальника сектору дізнання про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Т.в.о. начальника сектору дізнання звернувся в суд з клопотанням та просить накласти арешт на вилучені автомобіль марки «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_1 з шинами в кількості 193 одиниці, який належить ОСОБА_3 та автомобіль марки «Пежо Боксер» р.н.з. НОМЕР_2 з шинами в кількості 58 одиниць, який належить ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що 02.12.2022р. до ВП №2 Черпвоноградського РВП ГУНП у Львівській області надійшло повідомлення від працівників СБУ та Червоноградського районного відділу поліції про те, що ними виявлено можливу підробку документів.

02.12.2022р. під час огляду місця події вилучено вищевказані транспортні засоби з шинами.

02.12.2022р. до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погодилися доставити 16 зимових шин на замовлення коменданта 63-го батальйону НОМЕР_3 бригади ТРО «військової частини НОМЕР_4 . Однак, останні після отримання від голови Червоноградської районної державної адміністрації відповідного листа здійснюючи переміщення шин через державний кордон України, здійснили можливе підроблення декларацій про перелік товарів, які визначаються як гуманітарна допомога, внісши до такої автомобільні шини в кількості 193 одиниці та 58 одиниць та перемістили вказану кількість через державний кордон України, а не 16 одиниць, в яких існує потреба та на переміщення яких їм було надано лист.

Дізнавач зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що вилучені автомобілі з шинами мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та мають значення речових доказів, з метою збереження збереження та фіксації слідової інформації вчинення кримінального правопорушення, проведення експертизи документів, недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, пересування, передачі вказаних автомобілів.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, доходжу наступного висновку.

З копії листа Червоноградської районної військової адміністрації Львівської області встановлено, що такий адресовано Львівській регіональній митниці та ЗРУ Державної прикордонної служби з метою сприяння ввезенню з території Республіки Польща через митний пост «Угринів» автомобільних шин для потреб військової частини НОМЕР_4 з подальшою негайною передачею шин цій військовій частині, перевезення яких доручено ОСОБА_5 .

З рапорту від 02.12.2022р. встановлено, що 02.12.2022р. близько 01.42год. працівник СБУ та працівники поліції затримали два буси з колесами, які перевозять без документів. мабуть із кордону.

02.12.2022р. в період з 01.50год. по 02.40год. в с.Савчин Червоноградського району Львівської області проведено огляд місця події (бічної вулиці), де виявлено «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль марки «Пежо Боксер» р.н.з. НОМЕР_2 , які завантажені бувшими у використанні шинами різного діаметру.

03.12.2022р. до ЄРДР внесено відомості за №0000321 за ч.4 ст.358 КК України.

Постановою слідчого від 03.12.2022р. автомобіль марки «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_1 з шинами та автомобіль марки «Пежо Боксер» р.н.з. НОМЕР_2 з шинами з шинами визнано речовими доказами.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частина друга ст.131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.173 КПК України , при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу ).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

За положеннями ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути мотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України , при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Ухвалою від 08.12.2022р. клопотання т.в.о. начальника сектору дізнання повернуто для усунення недоліків, зокрема: надання доказі того, що документи, які містять ознаки підроблення, стосуються вилучених транспортних засобів та автомобільних шин; конкретного визначення шин, які орган дізнання має на увазі, зазначення їх родових ознак шин, їх кількості, характеристик.

Після повторного звернення до суду з даним клопотанням органом досудового розслідування зазначено обставини, які вказують на можливу підозру в підробленні митної декларації про перелік товарів, які є гуманітарною допомого, зокрема віднесення до гуманітарної допомоги автомобільних шин в кількості 193 одиниці та 58 одиниць.

Однак, в клопотанні та долучених документах відсутні родові ознаки автомобільних шин, які були вилучені та їх характеристики, що не відповідає вимогам ст.171 КПК України щодо переліку майна.

Також, в листі Червоноградської районної військової адміністрації, який долучено до матеріалів клопотання, відсутнє визначення кількості автомобільних шин, в яких існує потреба для військової частини.

З`ясування правової підстави арешту майна, насамперед, пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст.170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України ) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Із клопотання не вбачається, чи набув власник вилученого майна статусу підозрюваного, обвинуваченого, оскільки власниками транспортних засобів є треті особи, а не особи, які керували ними під час перевезення автомобільних шин, а самі автомобільні шини, виходячи з аналізу наданих документів, після їх ввезення на територію України повинні бути негайно передані в розпорядження Збройних Сил України.

Окрім цього, враховуючи обставини даного кримінального провадження, слідує, що потреба військової частини НОМЕР_4 в автомобільних шинах не задоволена, що негативно впливає на обороноздатність України в умовах існуючого воєнного стану.

Згідно з Конституцією України та Законом України Про міжнародні договори і угоди, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

При цьому, як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, в той час як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Також стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі Броньовський (Broniowski) проти Польші від 22 червня 2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. При цьому, як у справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі Фрізен протии Росії (рішення від 24 березня 2005 р.). Суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

З урахуванням вищевикладеного, в даному конкретному випадку, безпідставне застосування арешту на автомобільні шини та транспортні засоби, може завдати суттєвих збитків та свідчити про порушення вимог статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, що є неприпустимим.

За таких підстав, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Згідно ч.7 ст.237 КПК України, вилучені під час огляду речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна (ст.169 КПК України).

Одночасно, органу досудового розслідування слід наголосити про необхідність передачі військовій частині НОМЕР_4 автомобільних шин, в яких існує потреба вказаної військової частини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого т.в.о начальника се6ктору дізнання відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області про накладення арешті на вилучені автомобіль марки «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_1 з шинами в кількості 193 одиниці, який належить ОСОБА_3 та автомобіль марки «Пежо Боксер» р.н.з. НОМЕР_2 з шинами в кількості 58 одиниць, який належить ОСОБА_4 відмовити.

Автомобільні шини в кількості 193 одиниці, які завантажені в автомобілі марки «Мерседес-Бенц» р.н.з. НОМЕР_1 та автомобільні шини в кількості 58 одиниць, які завантажені в автомобілі марки «Пежо Боксер» р.н.з. НОМЕР_2 повернути в розпорядження військової частини НОМЕР_4 (код НОМЕР_5 ).

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_7 ОСОБА_8