Справа № 601/1205/22
Провадження №1-кп/601/176/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2022 року м. Кременець
Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Кременці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 від 18.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.369-2 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Кременецького районного суду Тернопільської області із Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №-0000177 від 18.05.2022 стосовно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат- ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про повернення прокурору обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні.
Клопотання обґрунтував тим, що в обвинувальному акті відсутні повні відомості про час, місце і спосіб вчинення ОСОБА_5 правопорушення, не чітко визначені і не зрозумілі обставини події злочину і докази, які це підтверджують, не містить виклад фактичних обставин справи, викладене обвинувачення є громіздким та важким для розуміння, наведені у ньому фактичні дані у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого злочину, що порушує право обвинуваченого на захист. Обвинувальний акт був складений слідчим органу досудового розслідування і затверджений прокурором без завірення даного процесуального рішення відтиском печатки Кременецької окружної прокуратури. Крім того, обвинувальний акт, як того вимагає стаття 291 КПК України, не містить повних анкетних відомостей про ОСОБА_6 як викривача, із обвинувального акта не зрозуміло в якому статусі він виступав, надаючи обвинуваченому неправомірну вигоду, яку у нього начебто ОСОБА_5 і не вимагав взагалі.
Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисника підтримав з наведених у ньому підстав і просить його задовольнити.
Прокурор вважає клопотання сторони захисту таким, що не підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи свою позицію прокурор зазначив, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України й у ньому вказані всі фактичні обставини справи, підстав для його повернення не вбачає.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт на предмет відповідності його вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних мотивів.
Після отримання обвинувального акта суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема ст. 291 КПК України.
Для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням згаданої норми закону і не повинен вдаватися в оцінку доказів (їх належності і допустимості), оцінку належності проведення певних слідчих чи процесуальних дій або ухвалення певних процесуальних рішень.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт поряд з іншими реквізитами обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
У свою чергу, пунктом 1 ч.1 ст.91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими - покладається на слідчого, прокурора.
Отже, системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.
А тому обвинувальний акт повинен містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, що були встановлені органом досудового розслідування та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зіст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі.
Такі вимоги до вказаного процесуального документа закон визначив з тією метою, щоб обвинувачена особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту; дотримання таких вимог; також це дозволить компетентному суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Про те, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.
З цього приводу Європейський суд з прав людини (далі Європейський суд) своїми рішеннями орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально-караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Європейський суд у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення («Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Саме конкретності змісту обвинувачення стосуються й рішення Європейського суду у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, які відображають послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність не формального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Слід також зазначити, що формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватись на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.
Зазначені вимоги узгоджуються звисновком, викладеним у Постанові Верховного Суду Українивід 24 листопада 2016 року усправі №5-328кс16, у якій суд звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильнее їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненного кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15 (провадження 51-1604км18) судове рішення за відсутності конкретного обвинувачення не може бути законним і обґрунтованим.
Так, формально вказаний обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні ним пособництва в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 221-V11 від 18.04.2013, № 224- V11 від 18.04.2013, № 1261- V11 від 13.05.2014, № 770- V11 від 10.10.2015, № 2617- V11 від 22.11.2018, № 524- 1Х від 04.03.2020).
Формулюючи обвинувачення ОСОБА_5 сторона обвинувачення зазначила, що встановлена досудовим розслідуванням особа, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, з метою реалізації свого злочинного умислу на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 залучила ОСОБА_5 , який був обізнаний з кримінально-протиправним характером дій особи, яка займала посаду директора ДП ДАК «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів»; ОСОБА_7 , виконуючи незаконну вимогу встановленої досудовим розслідуванням особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, 04 та 05 квітня 2022 року перерахував на рахунок третьої особи ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 10 тис грн. за вплив встановленої досудовим розслідуванням особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме за вирішення питання про надання в оренду нерухомого майна складського приміщення; ОСОБА_5 знав, що ОСОБА_7 перерахував кошти на його картковий рахунок у банківській установі, як неправомірна вигода для третьої особи за вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, при прийнятті рвішень, щодо надання майна ДП ДАК «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» в користування третім особам.
В обвинувнальному акті стороною обвинувачення не зазначена форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. З цього приводу в обвинувальному акті лише вказано, що «Встановлена досудовим розслідуванням особа, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, з метою реалізації свого злочинного умислу на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 залучила жителя АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був обізнаний із кримінально-протиправним характером дій особи, яка займала посаду директора дочірнього підприємства державної компанії «Хліб Україна» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» та « ОСОБА_5 знав:
-що встановлена досудовим розслідуванням особа, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, вирішила отримати неправомірну вигоду для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави при прийнятті рішень щодо надання майна дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» в користування третім особам;
-правовий статус майна дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» ;
-повноваження директора дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів»;
-що директор дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» не мав повноважень самостійно передавати майно дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» в користування третім особам;
-що нерухоме майно складське приміщення, яке належить публічному акціонерному товаристві «Дкрдавна акціонерна компанфя «Хліб Цурпїни», а саме складу № 3 площею 1200 м2, не надано в користування третім особам;
-що ОСОБА_7 за вимогою встановленої досудовим розслідуванням особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, мав вносити плату за використання нерухомого майна дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» не на розрахунковий рахунок дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» , а надавати неправомірну вигоду директору підприємства.
Крім того, в обвинувальному акті не зазначено чи одержав кошти ОСОБА_5 (лише вказано, що Коваль 04 та 05 квітня 2022 року перерахував на рахунок третьої особи ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 10 тис гривень) і чи передав ОСОБА_5 неправомірну вигоду особі, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду.
В обвинувальному акті стороною обвинувачення зазначено як обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 передбачені ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.
Разом з тим, в обвинувальному акті дії встановленої досудовим розслідуванням особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, і з якою ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення групою осіб за попередньою змовою, стороною обвинувачення викладено без правової кваліфікації дій встановленої досудовим розслідуванням особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду.
Суд приходить до висновку, що таке формулюванням обвинувачення ОСОБА_5 без зазначення кваліфікації дій особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду, і з якою ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення групою осіб за попередньою змовою, унеможливлює призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акта, адже у цьому обвинувальному акті фактично не викладено у яких діях ОСОБА_5 виразилось пособництво в одержанні особою, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду неправомірної вигоди.
Таке формулюванням обвинувачення без правової кваліфікації дій встановленої досудовим розслідуванням особи, щодо якої скеровано обвинувальний акт до суду позбавляє обвинуваченого ОСОБА_5 права на ефективний захист.
Крім того, обвинувальний акт, як того вимагає ст. 291 КПК України, не містить анкетних відомостей ОСОБА_7 як потерпілого чи як викривача (із самого обвинувального акта не зрозуміло в якому статусі він виступав, надаючи обвинуваченим неправомірну вигоду).
Окрім цього, ні у викладі фактичних обставин, ні у формулюванні обвинувачення не вказано місця вчинення кримінального правопорушення, хоча такі обставини є об`єктивною складовою злочину.
Суд вважає це істотною неповнотою такого обвинувачення, за якої неможливо на стадії підготовчого розгляду справи перевірити дотримання у цій справі положень ст. 6 КК України, якою визначено чинність закону про кримінальну відповідальність щодо злочинів, вчинених на території України.
Так, безумовним є те, що за обставин вказаних в обвинувальному акті, обвинувачений фізично перебував на певній території, чи у іншому місці, яке може бути ідентифіковане певними індивідуальними ознаками номер житлового будинку, квартири; назва вулиці, населеного пункту, області, країни; географічні координати тощо.
Натомість така фактична обставина в обвинувальному акті не вказана.
У зв`язку з чим із вказаного обвинувального акта фактично неможливо встановити місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345-1 КК України, що унеможливлює встановлення підсудності обвинувального акта.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України, оскільки такі об`єктивні обставини кримінального правопорушення підлягають доказуванню, їх відсутність у обвинуваченні дає підстави суду вважати, що обвинувачення ОСОБА_5 не може вважатися висунутим в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом України, що відповідно об`єктивно позбавляє суд можливості призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах. А також, викладене прокурором у такій неконкретній формі обвинувачення стосовно ОСОБА_5 суттєво порушує право останнього на якісний захист у суді, а також позбавляє суд можливості ухвалити будь-який вирок, адже згідно із ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи як виправданою, так і винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається, відповідно формулювання обвинувачення визнаного судом недоведеним, або ж доведеним.
Так, частиною першою статті 348 КПК України встановлено, що після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акта не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Згідно вимог ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює обвинувальний вирок, в ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що встановлено ст.22 КПК України.
Такі недоліки обвинувального акта не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При цьому суд враховує, що призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який не містить відповідних (вказаних вище) відомостей, розраховуючи на зміну обвинувачення прокурором в майбутньому, суд не може, оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавством не визначено обов`язку прокурора усунути наведені порушення вимог закону у судовому засіданні шляхом зміни обвинувачення, оскільки це є його правом, а не обов`язком.
З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч.1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
Отже, суд констатує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 п.5 ст. 291 КПК України, оскільки фактично не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, тому у даному випадку обвинувачений позбавлений можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, адже його не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через фактичну відсутність формулювання обвинувачення, як окремо визначеного елементу обвинувального акта, передбаченого п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Як вважає суд, такі обставини безперечно суттєво порушують право обвинуваченого на захист і вказані недоліки не можуть бути усунуті під час судового розгляду, а відтак позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, що узгоджується з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, який надає таке право суду у підготовчому судовому засіданні.
Повернення прокурору такого перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками буде відповідати вимогам ст. 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядались та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права на захист обвинуваченого, а тому відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.
Одночасно, приймаючи рішення про повернення обвинувального акту, суд зазначає, що вказані стороною захисту недоліки Реєстру матеріалів досудового розслідування не є суттєвими і у своїй сукупності не дають підстав покласти їх в основу рішення суду про необхідність повернення цього обвинувального акта прокурору для усунення недоліків.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 від 18.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 369-2 КК України - повернути прокурору Кременецької окружної прокуратури.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено та оголошено о 9 год 50 хв 8 листопада 2022 року.
Головуюча