Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/39/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000014 від 02.01.2021 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2022 року яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницького, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 с.185 КК України до 2 років примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері;

-25 січня 2019 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

-27 травня 2019 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75,104 КК України ОСОБА_8 звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-17 лютого 2022 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.05.2022 року вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2022 року змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, а саме з 31.05.2020 року по 02.06.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишено без змін,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2022 року, зміненого ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.05.2022 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 1307 грн. 56 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк, нижчий від найнижчої межі, визначеної санкцією ч.2 ст.186 КК України, а саме у виді 3 років 10 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.02.2022 року, зміненого ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.05.2022 року, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у повній мірі не врахував те, що останній свою вину визнав повністю , у вчиненому розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, став на шлях виправлення, має постійне місце поживання, на утриманні має хвору матір, яка потребує постійного догляду.

Згідно з вироком, неповнолітнього ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за таких обставин.

Так, 01.01.2021 року близько 22:55 год., ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, наздогнав потерпілого ОСОБА_9 , котрий в той час разом з ОСОБА_10 спускалися зі сходів пішохідного мосту розташованого по вул. Вознесенська (колишня вул. Свердлова) м. Кропивницького, та здійснив поштовх кулаком руки в спину ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 впав на землю обличчям.

У подальшому, ОСОБА_8 , не реагуючи на зауваження ОСОБА_10 не робити цього, продовжив наносити удари ногами по голові, обличчю та тулубу потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо лівого та правого ока з крововиливами в білкові оболонки, по лівій боковій поверхні тулуба на рівні 6,8,9 ребер, завитку лівої вушної раковини; саден на лобі справа, біля зовнішнього кута правої брови, вилицевій ділянці зліва, правому колінному суглобі; крововиливі в слизову верхньої та нижньої губи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи відкрито, повторно та цілеспрямовано, дістав з зовнішньої правої кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 належний останньому мобільний телефон марки «Motorola XT1676.

Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи діяти з умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля голови потерпілого ОСОБА_9 та тримаючи його руки, тим самим пригнічуючи волю потерпілого, шляхом ривка, зірвав з шиї потерпілого ОСОБА_9 ланцюжок зі срібла 925 проби, вагою 23,36 грама, довжиною 60 см.

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2878 грн. 85 коп.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в апеляційній скарзі захисником не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст..12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, його особу, який на момент вчинення злочину був неповнолітнім, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, має непогашену судимість за попереднім вироком, на шлях виправлення не став, ніде не працює, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав його щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлено.

Підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.

На спростування доводів захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо призначення ОСОБА_8 надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення аналогічних корисливих злочинів, після відбуття покарання з випробуванням та з іспитовим строком, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, ніде не працює.

За висновком органу з питань пробації, ОСОБА_8 має середній ступінь ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, у разі звільнення від відбування покарання, ризик небезпеки для суспільства середній (а.п.126-132).

Окрім того, згідно показів представника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградські області, ОСОБА_8 неодноразово перебував на обліку, з ним та його матір`ю проводилися бесіди, однак обвинувачений на шлях виправлення не став.

З урахуванням характеру, способу заволодіння майном потерпілого, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також його особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Крім того вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в такій санкції, а також може на цих підставах не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Однак, достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ОСОБА_8 більш м`якого покарання із застосуванням ст..69 КК України, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував його особу, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики є необґрунтованими і по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2022 року в кримінальному провадженні № 0000014 від 02.01.2021 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4