ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/967/22 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/728/22 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області в режимі відеоконфернеції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 листопада 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Новобоварської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000086 від 29 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № № 0000086 від 29.09.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

В ході досудового розслідування 06.10.2022 року ОСОБА_9 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

10.11.2022 року ОСОБА_9 вручено нове повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

10.11.2022 року прокурор подав до суду клопотання про арешт майна, що належить підозрюваному ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання про арешт майна прокурор зазначав, що в ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у приватній власності підозрюваного ОСОБА_9 перебуває нерухоме майно, земельні ділянки та частки у статутному капіталі низки підприємств, в яких він є засновником та кінцевим бенефіціаром (власником) відповідно до переліку у клопотанні прокурора про арешт майна.

Підставою для накладення арешту на майно підозрюваного прокурор зазначив забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.11.2022 року задоволено клопотання прокурора про арешт майна.

Слідчий суддя вирішив накласти арешт на майно відповідно до переліку зазначеному у клопотанні прокурора.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя вийшов за межі клопотання прокурора та в обґрунтування накладення арешту на майно зазначив підставу, передбачену п.2 ч.2 ст.170 КПК України, яка передбачає спеціальну конфіскацію та вирішується судом лише під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, однак в клопотанні про арешт майна не було зазначено про спеціальну конфіскацію майна підозрюваного, як підставу та мету такого арешту.

Посилається на те, що прокурором не було зазначено розмір шкоди заподіяної інтересам держави України або іншим особам.

Також вказує, що слідчим суддею необґрунтовано накладено арешт на майно ПП «Полесадсервіс», ТОВ«Полесадсервіс», ПП «Зоря 2005», ФГ «Тест-Агро», ТОВ «Грейнфорс», як власників майна та їх не було повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна.

Крім того, вказує, що відповідно до норм чинного ЦК України ПП «Полесадсервіс», ТОВ«Полесадсервіс», ПП «Зоря 2005», ФГ «Тест-Агро», ТОВ «Грейнфорс» є самостійними власниками майна, на яке накладено арешт, та вони не відповідають за діючим законодавством за дії їх засновників.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність судового рішення перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, однак колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена 15.11.202 року, останнім днем подання апеляційної скарги було 20.11.2022 року (вихідний день - неділя), апеляційна скарга подана захисником 21.11.2022 року (понеділок), тобто в перший робочий день, а значить в межах строку на апеляційне оскарження. Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення,використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження встановлено, що в провадженні СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 29.09.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

Вирішуючи питання щодо наявності правової підстави для арешту зазначених майнових прав, рухомого та нерухомого майна слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження та врахував, що у випадку визнання винуватим ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд може призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді прокурор довів необхідність арешту майна, в тому числі майнових прав підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, зокрема, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1 ч.3 ст.132 КПК).

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, за вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

На переконання колегії суддів на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

Колегія суддів вбачає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення та лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно та майнові права, які належать підозрюваному з метою забезпечення його конфіскації, то колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_9 майно з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації, як виду покарання.

Частиною 2 ст.59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тобто, для перевірки апеляційним судом доцільності застосування такої правової підстави для арешту майна, як його можлива конфіскація, обов`язковими умовами є обґрунтованість підозри, а також можливість застосування конфіскації майна як додаткового покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні та вручена у належний спосіб підозра є підставою для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний та його захисник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України (п.2.2. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19).

При цьому, статус підозрюваного особа набуває з моменту вручення їй повідомлення про підозру у належний спосіб.

В ході досудового розслідування 06.10.2022 року ОСОБА_9 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

10.11.2022 року ОСОБА_9 вручено нове повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України.

Диспозицією ч.1 ст. 111 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також диспозицією ч.1 ст. 111-2 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання, в тому числі, конфіскація майна.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя вийшов за межі клопотання прокурора та в обґрунтування накладення арешту на майно зазначив підставу, передбачену п.2 ч.2 ст.170 КПК України не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, яка по суті постановлена вірно, оскільки зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя врахував саме правову підставу для накладення арешту на майно підозрюваного, що передбачена п.3 ч.2 ст.170 КПК України, - забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання як і було зазначено в клопотанні прокурора, тобто має місто суто технічна помилка.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді за доводами апелянта про те, що все рухоме та нерухоме майно належить ПП «Полесадсервіс», ТОВ«Полесадсервіс», ПП «Зоря 2005», ФГ «Тест-Агро», ТОВ «Грейнфорс», відповідно до норм чинного ЦК України, які є самостійними власниками свого майна, то колегія суддів зазначає, що при розгляді клопотання про арешт майна обов`язок забезпечення кримінального провадження превалює над нормами ЦК України та правами власника майна. Крім того, апелянтом не надано доказів, що рухоме та нерухоме майно належить саме ПП «Полесадсервіс», ТОВ«Полесадсервіс», ПП «Зоря 2005», ФГ «Тест-Агро», ТОВ «Грейнфорс», оскільки матеріалами провадження підтверджено, що право власності належить саме підозрюваному ОСОБА_9 , який є кінцевим бенефіціаром (власником зазначених підприємств). Застосовуючи арешт майна на цьому етапі кримінального провадження суд обмежує право власника майна для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, а питання конфіскації майна буде вирішуватись судом при розгляді справи по суті у разі направлення стороною обвинувачення обвинувального акту до суду.

При цьому представники ПП «Полесадсервіс», ТОВ«Полесадсервіс», ПП «Зоря 2005», ФГ «Тест-Агро», ТОВ «Грейнфорс» з апеляційними скаргами до суду не звертались.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власником не надано та колегією суддів не встановлено.

Із вищенаведених підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді на момент її постановлення відповідала фактичним обставинам справи та доказам, наданим стороною обвинувачення на обґрунтування клопотання про арешт майна, а тому є цілком законною та обґрунтованою.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, як на тому наполягає апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 листопада 2022 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 Курило ОСОБА_10 Люшня ОСОБА_11