Житомирський апеляційний суд
Справа №274/347/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/347/22 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2023 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 13.11.2021 близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_10 та ОСОБА_7 знаходились в будинку АДРЕСА_2 . В цей же час між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 виникла розмова, під час якої на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_10 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область лівого ока та один удар кулаком правої руки в область правого ока. В результаті вказаних дій ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синця на нижній повіці лівого ока, синця у величній ділянці праворуч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В подальшому в ході указаного конфлікту ОСОБА_10 вкусив ОСОБА_7 за 3 - палець правої кисті, в результаті чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді: травми 3 - го пальця правої кисті, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_10 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що зазначений вирок суду першої інстанції є незаконним в частині призначеного покарання та розв`язання цивільного позову, просить його скасувати в цій частині, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому більш суворе покарання, ніж штраф, в межах санкції вказаної частини статті, та задовольнити його цивільний позов в повному обсязі. При цьому, наголошує, що має інвалідність 1 групи по зору, і обвинувачений про це знав, що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні, і саме 13.11.2021 він наносив йому удари в обличчя. Крім того, обвинувачений ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду справи в суді не вибачився перед ним за скоєне кримінальне правопорушення, тобто, він навіть не шкодує про вчинене кримінального проступку. Вважає, що суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 засудження до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Рахує, що суд не врахував в повній мірі його думку, як потерпілого, щодо призначення покарання, яке передбачало б громадські чи виправні роботи, а застосував штраф. Наголошує, що розмір моральної шкоди, яка стягнута згідно вироку суду, не відповідає ступеню моральних страждань його, як потерпілого. Неправомірними діями обвинуваченого йому спричинені моральні та фізичні страждання, які позначились негативно у житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх за можливого повторення подій, оскільки відповідач є чоловіком його доньки і після події ще проживав в будинку, який належить його матері. Крім того, існують постійна тривога, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, погіршення настрою, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, оскільки незадовго перед подією він переніс складну хірургічну операцію на очах, намагаючись відновити зір.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_7 та його представника - ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, заперечення щодо апеляційних доводів з боку обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Санкція вище зазначеної статті передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), але й даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 прийняв до належної уваги, те що останнім скоєно кримінальний проступок, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

Також, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.88), одружений (а.п.89), має на утриманні одну неповнолітню дитину (а.п.96), має посередні характеристики за місцем проживання (а.п.91), працює водієм автотранспортних засобів Групи експлуатації транспорту Бердичів Центру перевезення пошти Житомирської дирекції АТ «Укрпошта», де характеризується виключно позитивно (а.п.97, 98), не перебуває на спеціалізованих обліках. Крім того, судом першої інстанції в певній мірі враховано думку потерпілого щодо міри покарання, при цьому, потерпілий ОСОБА_7 не наполягав на суворості призначеного покарання.

На переконання апеляційного суду, апеляційні доводи потерпілого про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 ступеня тяжкості вчиненого кримінального проступку, характеризуючих даних особу останнього, не врахування судом його потерпілого позиції, а тому й неправильне призначення надмірно м`якого покарання, мають необ`єктивний характер та повністю спростовуються обґрунтованими висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку щодо тяжкості вчиненого кримінального проступку (фактичних обставин його вчинення, його передумови, тощо) та його негативних наслідків.

Вирішуючи питання призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, дані про особу ОСОБА_10 та належно враховано всі обставини кримінального провадження.

Апеляційні посилання потерпілого на неналежне врахування судом першої інстанції при призначенні покарання його думки за таких обставин є необґрунтованим.

При цьому, на думку апеляційного суду, в апеляційній скарзі не наведено негативних або компрометуючих даних стосовно обвинуваченого, які об`єктивно спростовували б правильність висновків суду щодо доцільності призначення покарання у виді штрафу за вчинений кримінальний проступок, як і не наведено їх апелянтом під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 звернувся до потерпілого ОСОБА_7 з проханням вибачити його за вчинене.

Враховуючи наведене, призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.125 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних проступків та правопорушень, та відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008 року).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про невиправдану м`якість призначеного покарання обвинуваченому є необґрунтованим. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання штрафу, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для скасування вироку в цій частині - відсутні.

В свою чергу, що стосується доводів потерпілого в частині розв`язання судом першої інстанції цивільного позову, а саме стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди, апеляційний суд знаходить їх слушними, та зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Разом з тим, на переконання суду апеляційної інстанції, рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 3000 грн. не відповідає вказаним вимогам закону.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілим ОСОБА_7 заявлено відповідний цивільний позов, в якому останній просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану внаслідок вчиненого щодо нього кримінального проступку в сумі 20 000 грн (а.16-18).

Частково задовольняючи позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказав, що враховує характер вчиненого кримінального проступку, глибину душевних страждань потерпілого, які він зазнав у зв`язку із заподіянням йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, а також засади розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди, проте, на думку апеляційного суду, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та незручностей, викликаних вимушеними змінами його укладу та способу життя. Зокрема, судом лише формально зазначено у вироку, проте достатньо не враховано, що обвинуваченим були здійсненні умисні дії на нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий проходив відповідне лікування, що призвело до зміни його звичайного укладу, способу життя та до відповідних як фізичних (біль), так і душевних страждань (хвилювання, порушення душевної рівноваги, стрес, приниження). Також не враховано і те, що потерпілий ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення - 13.11.2021, мав першу Б групу інвалідності по зору, і злочинні дії обвинуваченого призвели до погіршення стану здоров`я потерпілого.

Враховуючи вище наведені обставини в їх сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, компенсацією моральної шкоди, яка б відповідала ступеню моральних страждань потерпілого буде грошова сума у розмірі 10 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

На думку апеляційного суду грошовий еквівалент моральних страждань ОСОБА_7 у розмірі 10 000 грн., відповідатиме критеріям виваженості, справедливості та розумності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди слід змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, чим частково задовольнити апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.01.2023 відносно ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 змінити.

Збільшити розмір стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 з 3000 грн. до 10000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :