Справа № 466/9358/22
Провадження № 1-кп/466/336/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001013 про обвинувачення

ОСОБА_5 , , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля , Ковельського району Волинської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, працездатного, не працюючого, розлученого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 30.08.2022 , приблизно о 00 год. 00 хв., знаходячись неподалік будинку № 3 на вул. Окуневського у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в процесі раптово виниклого словесного конфлікту, умисно наніс ОСОБА_4 , середньої тяжкості тілесні ушкодження , за ознакою тривалого розладу здоров`я. В подальшому, маючи умисел на таємне заволодіння майном потерпілого, з корисливого мотиву, з метою власного протиправного збагачення, таємно заволодів майном ОСОБА_4 , а саме : мобільним телефоном марки «Tecno», фіолетового кольору, ІМЕІІ : НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , який знаходився в прозорому силіконовому чохлі, з сім- картою мобільного оператора « Водафон» номер НОМЕР_3 , на рахунку якого були грошові кошти в сумі 500 грн., банківською карткою « Ощадбанк», тканинною сумкою коричневого кольору,вартістю 350 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 3300 грн. Вказані кримінальні правопорушення були вчинені за наступних обставин. 29.08.2022 , близько 22 год., коли ОСОБА_5 сидів на лавці біля супермаркету « Магнус» , що на пр. Чорновола у м. Львові, до нього підійшов потерпілий ОСОБА_4 , який перебував у стані сп`яніння та запропонував спільно вжити спиртне. Погодившись на вказану пропозицію, обвинувачений з потерпілим орієнтовно до 23 год.30 хв. разом вживали алкогольні напої ,потім пішли в бік вул. Масарика у м.Львові, де проживає потерпілий. Біля будинку АДРЕСА_2 , недалеко від місця проживання потерпілого, обвинувачений та потерпілий присіли на лавку , де вживали спиртні напої та в ході словесного конфлікту, що виник між ними на політичному грунті, ОСОБА_5 наніс потерпілому кілька ударів в лице . Згідно висновку експерта за № 1073 від 01.11.22 травма нижньої щелепи у вигляді перелому суглобового паростка відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а травма носа, у вигляді перелому кісток відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, а синці та садна - до легкого ступеня тяжкості. В результаті отриманих травм потерпілий частково втратив орієнтацію, а в подальшому під впливом алкоголю заснув на лавці. В цей час обвинувачений, скориставшись станом потерпілого, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, таємно заволодів його майном, що знаходилось в тканинній сумці потерпілого та залишив місце скоєння злочину. Вказане кримінальне правопорушення було вчинене в період оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року, за № 64/2022 , воєнного стану.

ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що не визнає свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України, проте не заперечує того факту, що наніс в ході конфлікту потерпілому тілесні ушкодження, а в подальшому, коли ОСОБА_4 заснув, таємно викрав його особисті речі. Пояснив, що до м. Львова він приїхав з метою отримання роботи і без відповідного документального оформлення зі своїми знайомими працював на будовах та жив на різних квартирах, які винаймали спільно. Ввечері 29.08.22 р. , близько 21 год 30 хв , він сидів на лавці біля торгового центру « Магнус» у м. Львові. До нього підійшов ОСОБА_4 , з яким вони раніше не були знайомі. Потерпілий вже перебував у стані сп`яніння та запропонував скласти йому компанію та випити ще спиртного. Оскільки обвинуваченому не було куди спішити, він погодився. Вони разом пішли в магазин, купили горілку та на пропозицію потерпілого спершу випивали біля торгового центру, а потім рушили по пр. Чорновола до району, де останній проживав. Оскільки обвинувачений не знає добре м. Львова, відтак вулицю уточнити не зміг. Потерпілий привів його в свій район , вони присіли на лавку і вживаючи спиртне, почали спілкуватись про політичні події в країні. Дискусія почалась за воєнні дії і коли потерпілий неадекватно, на думку обвинуваченого, виразив свої погляди, між ними почалась шарпанина. При цьому потерпілий був сильно п`яний , ледве стояв на ногах. Обвинувачений кілька разів вдарив потерпілого по обличчю, від чого той присів на лавку, де вони вживали раніше спиртне. Він підійшов ближче до ОСОБА_4 , щоб подивитись в якому той стані, кликав його, проте потерпілий не відповідав. Зрозумівши, що із-за прийнятого алкоголю ОСОБА_4 просто заснув, потерпілий мав намір залишити місце події. Проте побачив, що на колінах у потерпілого є сумка. Скориставшись , що ОСОБА_4 спить, обвинувачений забрав цю сумку, в якій в подальшому виявився телефон та грошові кошти, та пішов. На наступний день він здав викрадений телефон в ломбард. Наміру вчиняти щодо потерпілого розбою не мав. Вони з потерпілим тривалий час спілкувались , випивали. При бажанні він міг в нічний час і по дорозі до місця проживання ОСОБА_4 вирвати його сумку. Проте їх конфлікт виник спонтанно, а потім скориставшись тим, що потерпілий заснув , він таємно викрав його майно, в чому розкаюється. Викрадений телефон він попросив свого знайомого, з яким працював у бригаді, здати в ломбард, пояснивши, що не має паспорта, а йому терміново потрібні гроші. Він не повідомляв останнього про те, що річ викрадена. Просить суворо його не карати.

Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого не має, просить випустити його з-під варти. Пояснив, що він близько 21 год. 30 хв., 29.08.2022 , перебуваючи біля ТЦ`Магнус» у м. Львові, підійшов до ОСОБА_5 , який сидів на лавці та попросив сигарету. Так між ними випадково зав`язалась розмова, в процесі якої він присів біля обвинуваченого на лавку та згодом запропонував йому випити спиртне. Вони зайшли в магазин, де придбали випивку та пішли разом в бік будинку, де проживав потерпілий. Оскільки він не хотів вести ОСОБА_5 саме під будинок, де проживає, тому вони присіли на лавці біля сусіднього будинку, де і розпивали спиртне та спілкувались. Скільки алкоголю в той день випив потерпілий не пам`ятає, але був досить сп`янілий. В процесі спілкування між ними почалась спершу словесна перепалка , причину якої потерпілий також не пам`ятає. Потім ,в процесі шарпанини, коли вони стояли біля лавки, обвинувачений почав його ображати та наносити удари в обличчя, від чого він присів на лавку. Від вказаний ударів він не втрачав свідомості, проте із-за вжитого в той день алкоголю відразу заснув. Можливо у такій формі він переніс больовий шок. Коли прокинувся, то побачив, що ОСОБА_5 вже немає, а у нього зник телефон та сумка, в якій були ключі від квартири, гроші. Чітко згадати , де саме був його мобільний - в кишені брюк, чи в сумці, потерпілий не зміг . Не зміг уточнити потерпілий і ту обставину, чи його сумка до зникнення обвинуваченого лежала на лавці, чи була одягнута через тулуб на ньому. Зазначив, що не бачив моменту, коли саме обвинувачений забирав його особисті речі, так як спав. Прокинувшись через деякий час на лавці, він пішов до свого будинку, зателефонував в домофон і так зміг зайти в квартиру, де проживає з матір`ю. На даний час всі матеріальні та моральні збитки йому відшкодовані. Просить суворо не карати обвинуваченого, так як жодних претензій до нього не має. В той день вони обоє були п`яні і між ними відбулось непорозуміння, яке врегульовано. Вони примирились з обвинуваченим повністю, тому відсутні підстави позбавляти ОСОБА_5 волі, а достатнім , на думку потерпілого,буде умовне покарання для обвинуваченого.

Крім показань обвинуваченого та потерпілого, на думку суду, винуватість обвинуваченого в умисному нанесенні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень та у таємному викраденні майна потерпілого , стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які досліджено судом під час розгляду кримінального провадження.

Так, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст. 84 КПК України.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В ході судового розгляду суд дав наступну оцінку матеріалам , що були представлені стороною обвинувачення у якості доказів винуватості особи.

Так, із витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001013 ( а.с. 48 ) вбачається, що 30.08.2022, о 12 год. 49 хв. були внесені відомості за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі звернення гр. ОСОБА_4 на лінію «102» . З короткого викладу обставин , що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що невідома особа чоловічої статі на вул. Окуневського у м. Львові, нанесла заявнику тілесні ушкодження та заволоділа мобільним телефоном з сім-картою, банківською картою « Ощадбанк» та сумкою, в якій знаходились ключі від помешкання та грошові кошти в розмірі 3300 грн. Наведені обставини відповідають і телефонограмам про фіксацію даного правопорушення, що містяться на а.с. 49-50 .

30.08.2022, о 04 год.30 хв. працівниками поліції, при виїзді на місце, було відібрано заяву потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення, що зафіксовано у протоколі прийняття такої заяви ( а.с. 51). Із змісту такої вбачається, що потерпілий просить прийняти міри до невідомої йому особи, яка близько 23 год. 30 хв., 29.08.2022, за адресою м. Львів вул. Окуневського,1 у м. Львові, почала його ображати , а згодом нанесла удар рукою по обличчю. В зв`язку з тим, що потерпілий перебував у стані сп`яніння, він впав на землю, а згодом помітив, що у нього пропали особисті речі : телефон, сумка, в якій знаходились ключ та 3300 грн. Тобто в день вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення, ОСОБА_7 не вказував про відкрите заволодіння обвинуваченим його майном, натомість повідомляв про те, що він виявив в подальшому , після отримання тілесних ушкоджень та періоду сну на лавці, зникнення особистих речей .

Мобільний телефон марки «Tecno», фіолетового кольору, ІМЕІІ : НОМЕР_1 , що належав потерпілому, 30.08.2022 був зданий у Повне товариство « Ломбард донкредит ТзОВ`Інтер-ріелті» і компанія ОСОБА_8 , що стверджується довідкою за № 1676 від 22.09.2022 (а.с. 52 ) .

Із відеозапису з камер відео спостереження ломбарду «Благо» вбачається, що при здачі ОСОБА_8 телефону марки «Tecno», фіолетового кольору,що належить потерпілому, був присутній і ОСОБА_5 ,що зафіксовано на DVD-R диску , що визнаний речовим доказом ( а.с. 68-69 ) та у протоколі огляду речових доказів від 24.09.2022 ( а.с. 66-67 ) .

З дотриманням вимог ст. ст. 228, 104 КПК України, ОСОБА_5 було пред`явлено до впізнання, що відображено у протоколі від 23.09.22 р. ( а.с. 59-65 ) . Як в ході проведення досудового розслідування, в присутності понятих , так і в залі суду потерпілий ОСОБА_4 без жодних вагань вказав на обвинуваченого як на особу, яка 30.08.22 р. , близько 00 год. в ході словесного конфлікту нанесла йому удари рукою в обличчя, а в подальшому заволоділа належним йому майном.

Речі, в які 30.08.22 був одягнутий ОСОБА_9 , були останнім добровільно видані працівникам поліції , визнані речовими доказами та на них накладено арешт ухвалою слідчого судді від 27.09.2022 р. ( а.с. 53-58 ).

Згідно висновку експерта за № 1073 від 01.11.2022 ( а.с. 71 ) ОСОБА_4 отримав травму обличчя у вигляді перелому кісток носа , перелому правого суглобового відростка нижньої щелепи, множинних синців та саден. Вказані тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії тупого предмета або від контакту з такими, могли виникнути в період 29-30 серпня 2022 року. Травма нижньої щелепи у вигляді перелому суглобового паростка відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а травма носа, у вигляді перелому кісток відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, а синці та садна - до легкого ступеня тяжкості.

Обставини подій, що відбувались 30.08.2022 ,близько 00 год. за адресою м. Львів вул. Окуневського, 1 та механізм населення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень зафіксовані у протоколах проведення слідчих експериментів за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 18.11.22 ( а.с. 72-83) , що були предметом дослідження в ході судового розгляду провадження. Із відеозапису проведення вказаних слідчий дій вбачається, що як потерпілий ОСОБА_4 , так і обвинувачений ОСОБА_5 у своїх поясненнях зазначають ту обставину, що до прибуття на вул. Окуневського вони тривалий час спілкувались, вживали алкоголь. Вказані особи також вказують на той факт, що удари ОСОБА_5 почав наносити потерпілому після словесного конфлікту, в процесі якого обвинувачений нецензурно ображав ОСОБА_4 . Крім того, потерпілий не зміг точно описати момент викрадення у нього майна, вказуючи на те, що був у стані сильного алкогольного сп`яніння та після отриманий травм відразу заснув на лавці. При цьому категорично стверджує, що свідомості від отриманих травм він не втрачав.

Виходячи із наведеного, з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст. 187 КК України суд погодитись не може з огляду на таке.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України.

Спосіб вчинення посягання є одним з основних критеріїв для кваліфікації вчиненого та відмежування різних форм викрадення майна й іншого протиправного заволодіння ним.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства. За загальним визначенням розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого - намір одразу подолати опір потерпілого .

Між тим, як встановлено в ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_4 сам був ініціатором знайомства з обвинуваченим. Їх спілкування , із вживанням алкогольних напоїв , тривало значний проміжок часу. Потерпілий з власної ініціативи привів обвинуваченого , що не є мешканцем м. Львова, в район місця свого проживання , де між ними продовжувалось спілкування та вживання спиртного. Крім того, з місця знайомства , до місця проживання потерпілого обвинувачений та ОСОБА_4 , в нічний час , пройшли значну відстань , частина якої в цю пору доби є безлюдною. Відтак, при наявності такого умислу, обвинувачений мав реальну можливість і раніше скоїти напад з метою заволодіння майном потерпілого. Тобто, на думку суду, органом досудового розслідування не доведено тієї обставини, що у ОСОБА_5 був умисел на негайне вилучення майна потерпілого , шляхом застосування фізичного насильства щодо нього.

При цьому суд надає віри показанням потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні, який ствердив, що ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження після словесного конфлікту, що виник між ними в процесі вживання спиртних напоїв. Також потерпілий в ході судового розгляду зазначив, що так як він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, то відразу після отримання травм заснув на лавці та коли прокинувся, то побачив, що в нього зникли його особисті речі, а ОСОБА_5 немає . Вказані показання суд не розцінює як спробу ОСОБА_4 сприяти обвинуваченому в уникненні відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину, оскільки це суперечило б захисту прав самого потерпілого. Крім того, такі показання відповідають здобутим в ході проведення досудового розслідування доказам, що були предметом дослідження суду, а перебування самого потерпілого ОСОБА_4 в стані сильного алкогольного сп`яніння в момент вчинення відносно нього злочинних дій, доводить його неможливість чітко вказати на всі обставини заволодіння його майном.

Фактично покази потерпілого повністю співпадають з показами обвинуваченого , інших об`єктивних даних, показів свідків які б підтверджувала висунуте органами досудового розслідування обвинувачення суду не представлено. Вказані обставини призводять до наявності сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio proreo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Кобець проти України").

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

В межах повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслених нормою ч. 3 ст. 337 КПК України , згідно якої зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочини, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 187 КК України, на ч. 1 ст. 122 КК України ( умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ) та ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану , що був оголошений Указом Президента України від 24.02.2022 року.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження; 2) наслідком у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком; а із суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом (ст. 24 КК України). Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_5 завдав ОСОБА_4 тілесні ушкодження , які згідно висновку експерта за № 1073 від 01.11.2022 відносяться як до легкого ступеня тяжкості так і до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, ( а.с. 71 ) , без розриву в часі. Тому його дії в цій частині слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України.

Крім того, досліджені судом докази свідчать про те, що умисел ОСОБА_5 був скерований на таємний характер викрадення чужого майна. Стороною обвинувачення не надано суду достовірних даних про те, що дії обвинуваченого, які носили таємний характер, були викриті, про що знав останній, як і не надано достовірних доказів умислу обвинуваченого на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для здоров`я особи, що зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 185 КК України, та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 370КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того слід звернути увагу на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

В даному випадку при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який фактично повністю визнав свою винуватість у скоєному та щиро розкаявся. Заперечення ОСОБА_5 на пред`явлене обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України суд розцінює як спосіб реалізації гарантованого йому ч. 2 ст. 63 Конституції України права на захист, а не спробою уникнення відповідальності за скоєне. Крім того, у обвинуваченого є місце проживання - с. Овлочин Володимиро-Волинського району Волинської області. Потерпілому добровільно повністю відшкодовано матеріальну та моральну шкоду. Обставини , що пом`якшують покарання ,відповідно до вимог ст.66 КК України, є щире каяття та повне відшкодування шкоди потерпілому. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також, надаючи оцінку тому, що ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 89 КК України раніше не судимий , суд враховує , що з моменту звільнення з місць позбавлення волі - 22.10.2013, ОСОБА_5 вів законослухняний спосіб життя, не притягувався до будь-якої відповідальності, компрометуючі дані щодо нього відсутні, що, поряд з викладеними вище даними про його особу вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене, позицію потерпілого, який неодноразово заявляв в ході судового розгляду клопотання про звільнення обвинуваченого з-під варти та застосування до останнього умовного покарання, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції статей, за якими кваліфіковано злочини, із застосуванням вимог ст.ст. 70,75,76 КК України.

Вирішуючи питання відносно визначення запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд приймає до уваги те, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, тобто постановлення обвинувального вироку (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до переконання про можливість призначення покарання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, шкода потерпілому відшкодована, то запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки на згаданий період . Період тримання особи під вартою - з 23.09.2022 до 18.04. 2023 слід зарахувати у строк відбування покарання в виді позбавлення волі.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, судові витрати у справі відсутні. З підстав ст.ст. 170,174 КПК України слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27.09.2022 на речові докази у справі.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання :

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік ;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим , остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять ) років .

Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох ) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити та застосувати на вказаний період відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням на нього обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи фактичного перебування; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Період перебування під вартою з 23.09.2022 до 18.04. 2023 - зарахувати у строк відбування покарання у виді позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27.09.2022 на речові докази : світло-коричневі бриджі , кепку темно-сірого кольору.

Речові докази : світло-коричневі бриджі , кепку темно-сірого кольору - повернути засудженому ОСОБА_5 ; DVD-R диск світлого кольору - залишити при матеріалах провадження .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1