н/п 1-кп/490/14/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000001 відносно,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді помічника начальника військового наряду (кулеметника) 2 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні штаб-сержант,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №22 о/с від 25.10.2010 ОСОБА_3 призначено на посаду помічника начальника військового наряду (кулеметника) 2 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

3 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України М2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, штаб-сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів 3бройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, штаб-сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

Так, проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 25 лютого 2022 року штаб-сержант ОСОБА_3 , вирішив самовільно залишити пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, мотивуючи свої дії небажанням брати участь в бойових діях.

Реалізуючи свій умисел, штаб-сержант ОСОБА_3 , 25 лютого 2022 року, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце України, служби, а саме розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії, яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та убув до місця свого проживання у м. Херсон, де ухилявся від проходження військової служби.

В подальшому, 04 січня 2023 року штаб-сержант ОСОБА_3 з`явився із зізнанням до старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацію у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі.

Враховуючи викладене, в період з 25 лютого 2022 року по 04 січня 2023 року штаб-сержант ОСОБА_3 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд та не вживав заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, штаб-сержант ОСОБА_3 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до військової частини не надав.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

20 лютого 2023 року між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000001 від 04.01.2023 року. Згідно з угодою, ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин, у повному обсязі повідомленої підозри та щиро розкаявся.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. ст. 60, 69 КК України у виді арешту на строк шість місяців, із відбуванням арешту на гауптвахті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.4 ст.474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням: тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину; особи ОСОБА_3 , який за місцем проходження служби характеризується посередньо, раніше не судимий; наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 04.01.2023 року, укладену між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 60, 69 КК України у виді арешту на строк шість місяців, із відбуванням арешту на гауптвахті.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1