Дата документу 20.03.2023
Справа № 334/606/22
Провадження № 1-кп/334/262/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, офіційно працевлаштованого водієм-експедитором на ТОВ «ПОІСК-93», пенсіонера у зв`язку з інвалідністю, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України,

установив:

ОСОБА_5 , маючи умисел на погрозу насильством та пошкодження майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, знаходячись біля будинку № 13 по вул. Ладозькій у м. Запоріжжя, діючи умисно вчинив кримінальне правопорушення відносно інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , за наступних обставин:

29 грудня 2021 року о 08:00 годині інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №1 Запорізькій, області ОСОБА_6 , та поліцейські УПП в Запорізькій області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в однострої (форменому одязі встановленого зразка) заступили на чергування у складі автопатруля по охороні громадського порядку на території Дніпровського району м. Запоріжжя.

В ході чергування, 29 грудня 2021 року приблизно о 15:00 годині поліцейські ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись на квадраті патрулювання біля будинку № 42 по вулиці Котелевського у м. Запоріжжя, помітили транспортний засіб БМВ ХЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який мав забруднений номерний знак, та рухався по зустрічній смузі проїжджої частини, після чого, автопатруль у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з увімкненими проблисковими маячками почали наздоганяти автомобіль БМВ ХЗ д.н.з. НОМЕР_1 , проте він прискорив рух, але через деякий час на вимогу поліцейських зупинився на узбіччі проїжджої частини будинку №13 по вулиці Ладозькій у м. Запоріжжя.

Далі, на прохання поліцейського ОСОБА_7 до водія пред`явити для ознайомлення документи на право керування автомобілем водій ОСОБА_5 повідомив, що він автомобілем не управляв, а є пішоходом. Після чого, поліцейський ОСОБА_6 пред`явив повторну вимогу ОСОБА_5 пред`явити документи, на що останній надав для ознайомлення пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що поведінка ОСОБА_5 викликала підстави вважати, що останній знаходиться у стані сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагували на світло, неприродна блідість шкіри тощо, останньому було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, на що він категорично відмовився, у зв`язку з чим інспектором взводу №1 роти батальйону №1 УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 були роз`яснені наслідки відмови від проходження медичного огляду, однак ОСОБА_5 проігнорував роз`яснення працівника поліції, в результаті чого на останнього складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Після чого, під час роз`яснення ОСОБА_5 суті зазначених адміністративних документів, останній, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою залякування інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , який є працівником правоохоронного органу, усно, із застосуванням жестів, нецензурно висловив погрозу насильством в адресу поліцейського ОСОБА_9 , його близьких родичів, а також пошкодження службового автомобіля, чим порушив психологічну недоторканість потерпілого ОСОБА_6 та нормальну діяльність правоохоронних органів, їх авторитет.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством та пошкодженням майна працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав пояснення, що відповідають фактичним обставинам справи, зазначеним у обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно «зірвався» та наговорив лишнього поліцейському, оскільки вважав дії співробітників патрульної поліції щодо себе упередженими. Проте, жодного наміру дійсно спричинити будь-яку шкоду працівнику поліції чи його близьким не мав і не має. За вчинене він неодноразово вибачився. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 також надав покази, які узгоджуються із показами обвинуваченого та фабулою звинувачення, викладеною в обвинувальному акті.

Крім цього, судом безпосередньо у судовому засіданні також досліджено відеозапис події (протокол огляду від 30.12.2021 року та диск із відеозаписом реєстратору (бодікамери) №АР00096 за 29.12.2021 року).

Отримавши показання обвинуваченого та потерпілого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, які визнаються усіма учасниками судового провадження.

Таким чином, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідного до вимог ст. 337 КПК України, обвинувачення, висунуте ОСОБА_5 відповідно до обвинувального акта, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється та підтверджується, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 345 КК України як погрозу насильством та пошкодженням майна працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєне правопорушення є нетяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив вперше нетяжкий злочин, має постійне місце проживання, неодружений, офіційно працевлаштований, є людиною з інвалідністю, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, свою вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся.

Тому суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі на строк один рік, що відповідає санкції ч. 1 ст. 345 КК України, з урахуванням вимог загальної частини КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Також потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Позов обґрунтований тим, що умисні протиправні дії обвинуваченого призвели до моральних страждань потерпілого, його побоювання за безпеку своєї родини та зміни звичного способу життя.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає про те, що відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий вказав на те, що через побоювання дій зі сторони обвинуваченого, був вимушений змінити місце проживання (переїхати до іншої квартири). Проте, судом також встановлено, що потерпілий винаймає житло і наявність безпосереднього зв`язку між переїздом потерпілого та його родини до іншого помешкання, з урахуванням відсутності інформації у суду про обізнаність обвинуваченого про фактичне місце проживання потерпілого, судом не встановлено.

Суд відхиляє, заявлені захисником обвинуваченого доводи, про те, що потерпілий не міг відчувати небезпеки від дій (висловлювань) обвинуваченого, адже є працівником поліції і мав при собі зброю, оскільки такі твердження, по суті, протирічать самій диспозиції ст. 345 КК України і є очевидно нелогічними з точки зору обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

При цьому суд погоджується із доводами сторони захисту про те, що сама позовна заява складена вкрай формально і взагалі не розкриває суті спричинених та перенесених моральних страждань потерпілого, однак разом із цим, суд констатує, що загалом будь-які протиправні дії стосовно потерпілої особи можуть призвести до моральних страждань,

Водночас, суд наголошує на тому, що інститут відшкодування моральної шкоди впроваджено законодавцем у національне законодавство саме з метою справедливої компенсації дійсних втрат нематеріального характеру, і в жодному разі не може використовуватись для збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому ураховуючи обґрунтування, наведене самим позивачем, суд вважає справедливою та співмірною суму моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, ч.15 ст. 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В задоволені решти вимог відмовити.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписом реєстратору (бодікамери) №АР00096 за 29.12.2021 року та відео реєстратору службового автомобілю з реєстраційним № НОМЕР_2 залишити в матеріалах справи;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , шкіряний чохол, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , вай-фай роутер, рукавичку, безпровідні навушники в чохлі, зв`язку ключів, ключі від автомобілю, ланцюжок з підвіскою металу білого кольору, мобільний телефон IPhone 12 mini, газовий балончик, чохол з-під ключів - повернути власникові.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1