Номер провадження: 11-сс/813/502/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року, якою продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за 0000444 від 29 червня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332; ч.2 ст.28, ч. 2 ст.369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року, ОСОБА_8 , підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332; ч.2 ст.28, ч. 2 ст.369-2 КК України, продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, строком до 10.05.2023 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що єдиний ризик, на який посилається прокурор, а саме, переховування підозрюваної від суду, не може обґрунтовуватися лише тяжкістю можливого покарання.

На думку захисника слідчим суддею не було враховано особу підозрюваної ОСОБА_8 , яка має постійне місце проживання, проживає у фактичному шлюбі, має місце роботи та офіційно зареєстрована як фізична особо-підприємець, що свідчить про наявність Балакшиної міцних соціальних зв`язків, а застосовування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, позбавляє її конституційного права на працю.

Захисник вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, захисника, прокурора, дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332; ч.2 ст.28, ч. 2 ст.369-2 КК України, є обґрунтованою.

Так, відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , підшукала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого в зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України виникло бажання залишити територію держави, після чого останній почав з`ясовувати підстави та порядок перетину державного кордону України. В ході спілкування ОСОБА_10 з ОСОБА_8 , остання повідомила про можливість перетину ним державного кордону України шляхом виготовлення завідомо підроблених документів, які посвідчують неіснуючі обставини сімейного життя ОСОБА_10 , що надають право на перетин державного кордону України у пунктах пропуску, оцінивши зазначені послуги у 5000 доларів США. Зрозумівши, що запропоновані умови перетину державного кордону є незаконними, ОСОБА_10 повідомив про відомі йому факти до правоохоронних органів, після чого за його згодою був залучений до проведення слідчих (розшукових) дій та, діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані умови ОСОБА_8 .

В подальшому, 11.07.2022 року приблизно о 12:30, ОСОБА_10 , виконуючи усні вказівки ОСОБА_8 , прибув до приватного будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, 7/7а, з метою отримання інструкцій про порядок оформлення документів та способу перетину державного кордону України. Прибувши до зазначеного будинку, ОСОБА_10 зустрівся із ОСОБА_9 , яка, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України повідомила останньому про декілька варіантів виготовлення документів, що надають право перетину державного кордону України, у тому числі шляхом оформлення підроблених документів, що посвідчують факт утримання ним трьох дітей віком до 18 років.

У свою чергу ОСОБА_10 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані йому умови оформлення підроблених документів, що посвідчують факт утримання трьох дітей віком до 18 років, та на виконання вказівок ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , 05.08.2022 року приблизно о 12:40, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Старицького,7/7а, під час зустрічі із ОСОБА_8 передав останній грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 05.08.2022 року становило 182 843 гривень, та документи на своє ім`я, а саме паспорт громадянина України, картку платника податків (ідентифікаційний код), паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

В подальшому, 09.09.2022 року у денний час доби, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому місці в межах міста Одеси, зателефонувала ОСОБА_10 , повідомивши про необхідність зустрічі за адресою; м. Одеса, вул. Старицького,7/7а. Прибувши того ж дня за вказаною адресою, ОСОБА_10 приблизно о 19:00 зустрівся із ОСОБА_9 , яка повідомила про виниклі труднощі в оформленні документів, при цьому зазначивши, що у разі неможливості оформлення документів щодо утримання трьох дітей віком до 18 років, існує інший спосіб перетнути державний кордон України, шляхом отримання судового рішення про встановлення завідомо фіктивного факту перебування на його утриманні особи, яка потребує постійного стороннього догляду, з чим він, діючи під контролем правоохоронних органів, погодився.

Надалі, 14.09.2022 року у денний час доби, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому місці в межах міста Одеси, зателефонувала ОСОБА_10 та, повідомивши про неможливість оформлення документів, що посвідчують факт утримання трьох дітей віком до 18 років, призначила йому зустріч за адресою: м. Одеса, вул. Старицького,7/7а. Готуючись до зустрічі із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, у невстановлений час та спосіб склала від імені ОСОБА_10 заяву про встановлення факту перебування раніше не знайомої йому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утриманні, при цьому виклавши у зазначеній заяві завідомо неправдиві відомості щодо проживання ОСОБА_10 разом зі своєю племінницею ОСОБА_11 , яка є інвалідом другої групи, та перебування останньої на його повному утриманні.

Крім того, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 у невстановлений час та місці долучили до зазначеної заяви довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.11.2021 року № серія ААВ № 511873, відповідно до якої ОСОБА_11 є інвалідом другої групи та потребує постійного стороннього догляду; письмову заяву прийомної мати ОСОБА_11 ОСОБА_12 про повне знаходження ОСОБА_11 на утриманні у її дядька ОСОБА_10 з 2016 року по теперішній час; Акт від 29.09.2022 року про знаходження на утриманні, відповідно до якого ОСОБА_11 постійно мешкає та знаходиться на утриманні у її дядька ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; висновок ЛКК за № 101 КНП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №10» Одеської міської ради від 05.04.2022 року, який видана ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_11 потребує постійного догляду.

В подальшому, 15.09.2022 року ОСОБА_10 , діючи за наданими йому вказівками, у денний час доби зустрівся за адресою: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Під час спілкування, ОСОБА_8 надала ОСОБА_10 на підпис заяву про встановлення факту перебування ОСОБА_11 на його утриманні, адресовану до Суворовського районного суду м. Одеси. При цьому, ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_10 як буде подано його заяву, порядок отримання судового рішення та набрання чинності. Отримавши від ОСОБА_10 підписану ним заяву про встановлення факту, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи спільно та за попередньою змовою групою осіб, подали до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про встановлення факту перебування ОСОБА_11 на утриманні ОСОБА_10 , разом із додатками.

За результатами розгляду вказаної заяви, заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2022 року у цивільній справі № 523/11944/22 заяву ОСОБА_10 задоволено та встановлено факт перебування та постійного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою, що потребує постійного стороннього догляду на утриманні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке набрало законної сили 07.11.2022 року. Винесення судом даного рішення надало можливість ОСОБА_10 , перетнути державний кордон України з урахуванням положень п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 , під час організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави суддею Суворовського районного суду м. Одеси, запевнивши ОСОБА_10 , що в такому випадку останній зможе отримати рішення суду, яке гарантовано наддасть йому можливість виїхати за межі держави.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.09.2022 року, у зв`язку із неможливістю реалізації свого корисливого прямого умислу на організацію незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України шляхом оформлення підроблених документів, що посвідчують факт утримання трьох дітей віком до 18 років, у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник умисел на одержання від ОСОБА_10 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення суддею Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_13 про встановлення завідомо фіктивного факту перебування на його утриманні особи, яка потребує постійного стороннього догляду. З урахуванням положень п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, отримання такого рішення суду надає ОСОБА_10 можливість перетнути державний кордон України.

З метою реалізації свого прямого спільного умислу на одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 09.09.2022 року під час перебування за адресою: АДРЕСА_4 , приблизно о 19:00 зустрілась із ОСОБА_10 , якому повідомила про виниклі труднощі в оформленні документів щодо утримання трьох дітей віком до 18 років.

Водночас, ОСОБА_9 пояснила ОСОБА_10 , що вони із ОСОБА_8 або можуть повернути раніше отримані від нього грошові кошти у сумі 5000 доларів США, або за цю ж саме суму зможуть здійснити вплив на суддю Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_13 для прийняття останньою судового рішення про встановлення завідомо фіктивного факту утримання ним особи, яка потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, погодився на пропозицію ОСОБА_9 про надання їй та ОСОБА_8 переданих останній 05.08.2022 року грошових коштів у сумі 5000 доларів США, як неправомірну вигоду за здійснення ними впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави суддею.

В подальшому, 15.09.2022 року отримавши від ОСОБА_10 підписану ним заяву про встановлення факту утримання особи, яка потребує постійного стороннього догляду, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи спільно та за попередньою змовою групою осіб, при невстановлених обставинах подали до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про встановлення факту перебування ОСОБА_11 на утриманні ОСОБА_10 , разом із додатками.

За результатами розгляду вказаної заяви, заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2022 року у складі: головуючого судді ОСОБА_13 , у цивільній справі №523/11944/22 заяву ОСОБА_10 задоволено та встановлено факт перебування та постійного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою, що потребує постійного стороннього догляду, на утриманні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке набрало законної сили 07.11.2022 року.

За викладених обставин ОСОБА_8 21.11.2022 року було повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданні засобів, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332; ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332; ч.2 ст.28, ч. 2 ст.369-2 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Разом з тим апеляційний суд вважає вірним висновок слідчого судді про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, матеріали клопотання та кримінального провадження містять протоколи допиту свідків, тому підозрюваній при ознайомлені стануть відомі анкетні дані останніх, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду.

З огляду на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, а отже, не продовження строку цілодобового домашнього арешту надасть ОСОБА_8 можливість особисто підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органу досудового розслідування та, як наслідок, ухиленню від кримінальної відповідальності за вчинені нею кримінальні правопорушення.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж цілодобовий домашній арешт на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам відносно ОСОБА_8 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що застосовування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, позбавляє її конституційного права на працю, оскільки ОСОБА_8 є підозрюваною у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим, під час досудового розслідування до неї застосований запобіжний захід, який спрямований на забезпечення належної поведінки підозрюваної, через певне обмеження її особистих прав, що також є певним примусом, оскільки пов`язаний з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для скасування оскарженої ухвали є необґрунтованими, а слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_8 , що, на думку апеляційного суду є необхідним та достатнім для забезпечення встановлених ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332; ч.2 ст.28, ч. 2 ст.369-2 КК України, продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, строком до 10.05.2023 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4