В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0003198 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, особи з інвалідністю 3 групи, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

06.11.2021 року у ОСОБА_3 , на ґрунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна та обравши метод підпалу, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загальнонебезпечним способом, усвідомлюючи свої дії, ОСОБА_3 цього ж дня, приблизно о 00 годині 50 хвилин, придбав у магазині «Варус», що за адресою: м.Київ, вул.Малишка, 3, засіб для розпалювання вогню, в кількості 2 пляшок, ємністю 450 грам кожна.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно о 01 годині 45 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, за допомогою сірників запалив одну з пляшок засобу для розпалювання вогню та закинув її через розбите вікно в приміщення квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого здійснив підпал однієї із кімнат житлової квартири, після чого зник з місця скоєного злочину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Дійсно, 06.11.2021 року він придбав у магазині «Варус», що за адресою: АДРЕСА_4 , засіб для розпалювання вогню, який пізніше, за допомогою сірників, запалив та закинув через розбите вікно в приміщення квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого одна із кімнат квартири загорілась. Щодо скоєного пояснив, що потерпілий взяв в нього мобільний телефон та на прохання повернути не відгукувався, що його дуже розлютило. Перед тим, як кинути засіб для розпалювання в квартиру він пересвідчився, що там нікого немає.Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється. Усю завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду відшкодував в повному обсязі, допоміг йому зробити ремонт. На даний час проживає сам у власній квартирі, має повнолітнього сина, який живе окремо, є особою з інвалідністю 3 групи. Дуже шкодує про вчинене, примирився з потерпілим, більше такого ніколи не вчинить.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив суду про те, що вони з обвинуваченим були друзями, одного разу він взяв в нього телефон, сказав, що незабаром поверне. За декілька днів йому зателефонував знайомий та попросив повернути обвинуваченому телефон, на що він відповів, що поверне, але не зробив цього. Після цього сталася подія з його квартирою. Завдану шкоду обвинувачений повністю йому відшкодував, вони примирились, жодних претензій до нього він не має. Просив не позбавляти обвинуваченого волі.

У судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, допитом потерпілого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.194 КК України як умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого суд враховує, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.194 КК України характеризується діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, наслідками у вигляді шкоди у великих розмірах і причинно-наслідковим зв`язком між вказаними діями і наслідками.

Знищення або пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб. При цьому умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч.2 ст.194 КК України.

Так, зазначена норма передбачає відповідальність за "те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки".

Словосполучення "те саме діяння", вжите в диспозиції ч.2 ст.194 КК України, вказує на те, що до діяння, передбаченого цією статтею, слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч.1 ст.194 КК України, і не є необхідною для кваліфікації за ч.2 цієї статті. При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч.2 ст.194 КК України) розмір спричиненої майнової шкоди не має правового значення.

При цьому обов`язковою характеристикою злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, є не наслідки (шкода у великих розмірах), а саме діяння (спосіб вчинення), оскільки воно в цьому випадку має більшу суспільну небезпеку порівняно зі шкодою у великих розмірах (правова позиція, викладена у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.11.2020 року у справі №536/621/16-к).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним (справа «Ізмайлов проти росії», «Бакланов проти росії», «Фрізен проти росії»)

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, - раніше не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю 3 групи; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, загальнонебезпечний спосіб його вчинення, стадію, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відсутність претензій з боку потерпілого, добровільне відшкодування завданих збитків, а також конкретні обставини справи, та вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.194 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи положення ст.75 КК України, думку потерпілого, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, спосіб його життя, а також інші дані, що характеризують особу винного (раніше не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи), суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробовуванням, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).

В ході досудового розслідування та у суді потерпілим цивільний позов заявлено не було.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 6864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок за проведення пожежно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0003198 (висновок від 25.11.2021 року№СЕ-19/111-21/54941-НЗПРАП). Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 час його фактичного затримання - з 06.11.2021 року по 08.11.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Матеріали кримінального провадження №0003198 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/20515/21.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення пожежно-технічної експертизи в сумі 6864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику, а також направити для відома потерпілому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1