Провадження № 1-кп/185/348/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Павлограді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.260, ч.1 ст.438 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно), -

В С Т А Н О В И В :

30 листопада 2022 року в провадження Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов зазначений обвинувальний акт.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.10.2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання, викликані сторони кримінального провадження, опублікувано повістку про виклик обвинуваченого у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду. Прокурор та захисник приймають участь в підготовчому судовому засіданні дистанційно, обвинувачений та потерпілі в підготовче судове засідання не з`явились, будь-яких заяв від останніх на адресу суду не надходило.

В підготовчому судовому засіданні прокурор не вбачає підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту, визначення підсудності, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, просить прийняти рішення про здійснення спеціального судового провадження відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з чим надав письмове клопотання. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування викликався для проведення слідчих дій шляхом розміщення відповідних викликів в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті ОГП. На даний час обвинувачений ОСОБА_3 переховується від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та перебуває на тимчасово окупованій території України, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська проводилось спеціальне досудове розслідування. Під час досудового розслідування ОСОБА_3 оголошений в розшук.

Захисник в підготовчому судовому засіданні зазначив, що підстав для повернення обвинувального акту та визначення підсудності не має. З підзахисним ОСОБА_3 за весь час жодного спілкування не мав, позиція обвинуваченого йому невідома, тому висловитись щодо закриття кримінального провадження він не може. Також захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про спеціальне судове провадження, оскільки розгляд провадження у такий спосіб порушить право обвинуваченого на захист, а воно (це право) непорушне і недоторкане. В нього немає жодних підтверджень обізнаності обвинуваченого ОСОБА_3 про його кримінальне переслідування. Ніяких заяв та/або вказівок, клопотань від обвинуваченого він не отримував.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд встановив наступне:

Згідно із ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту.

Частиною другою вказаної статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема:

- анкетні відомості кожного потерпілого (згідно п.3 ч.2 вказаної статті);

- виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (згідно п.5 ч.2 вказаної статті);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (згідно п.7 ч.2 вказаної статті);

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Зазначене викладене в Постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Європейський Суд з прав людини, практика якого, згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства, у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні (рішення від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України»), де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

Так, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За положеннями п.«а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Тобто, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинне бути в однозначно зрозумілій формі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Разом з тим, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні вказаним вимогам не відповідає.

Як вбачається з обвинувального акту, викладаючи обвинувачення за ч.2 ст.110, ч.2 ст.260, ч.1 ст.438 КК України стосовно ОСОБА_3 , сторона обвинувачення зазначає, що в результаті інкримінованих дій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та визначає статус вказаних осіб як потерпілі, не зазначаючи: саме в результаті яких дій обвинуваченого завдана і саме яка шкода вказаним потерпілим, в чому ця шкода полягає. Таким чином, виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 , не відповідає фабулі обвинувачення в цій частині.

Суд вважає, що допущені у провадженні порушення прав і свобод обвинуваченого і є такими, що становлять порушення права на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції. В обвинувальному акті встановлено невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст.291 КПК України. Таке формулювання обвинувачення є незрозумілим для обвинуваченого, який вправі знати, в чому він обвинувачується.

За таких обставин суд вважає доцільним обвинувальний акт з додатками повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Судом встановлено, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, зокрема вирішення питання про проведення судового розгляду за відсутності обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-316 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт за кримінальним провадженням, що внесене в ЄРДР за №0000151 від 12.05.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.260, ч.1 ст.438 КК України - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1