Провадження № 1-кс/204/2284/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі у режимі відеоконференції клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Слідчими в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області, під процесуальним керівництвом Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000804 від 24.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, водієм 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , близько 19 годин 30 хвилин 24 вересня 2022 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи на достатніх правових підставах технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21053 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_6 , рухаючись по неосвітленій проїжджій частині вулиці Олекси Тихого в м. Слов`янську Краматорського району Донецької області, з боку м. Краматорську в напрямку центральної частини м. Слов`янська, з увімкненим на керованому ним автомобілі лише габаритним світлом фар, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.2.9. «а», п. 2.10. «а», «б», «г», «ґ», «д», «е», , п.12.3., п.19.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, маючи можливість спостерігати за діями інших учасників дорожнього руху, у темну пору доби не ввімкнув на керованому ним транспортному засобі фари ближнього (дальнього) світла, внаслідок чого своєчасно не виявив перешкоду у вигляді двох пішоходів, що рухались в зустрічному для нього напрямку, не застосував заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки автомобілю, або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, та скоїв наїзд на пішоходів військовослужбовців солдата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та солдата ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого військовослужбовець солдат ОСОБА_7 , отримав несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді тупої сполучної травми тіла, від яких загинув на місці пригоди, а військовослужбовець солдат ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, перелому шийки лівого плеча, забійно - рваної рани верхньої частини голови, правої щоки, верхньої повіки лівого ока, правого ліктьового суглобу, та був госпіталізований до КНП «Міська лікарня № 3 м. Краматорська». 25 вересня 2022 року солдата ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 207, 208 КПК України. 25 вересня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого. 27 вересня 2022 року слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. було винесено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Луганського ЗВСП ЗС України у м. Павлоград на строк 60 днів відносно ОСОБА_5 . Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності. Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Крім того, під час досудового слідства встановлено, що ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини свідчить про зухвалість дій підозрюваного ОСОБА_5 та його підвищену суспільну небезпеку. Крім того, підозрюваний після вчинення кримінального правопорушення залишив місце ДТП та певний час переховувався від правоохоронних органів, поки не був затриманий. Незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на потерпілого, з метою спонукання його до зміни наданих ним небажаних для підозрюваного показань, як на слідстві так і в суді щодо механізму ДТП та свідків. Вказаний ризик підвищується і через те, що свідки є друзями підозрюваного ОСОБА_5 , що фактично створить умови для здійснення впливу на останніх, у тому числі шляхом залякування та можливого здійснення стосовно останнього насильницьких дій та/або погрозою застосування насильства. перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на потерпілого та свідків. Імовірність впливу на потерпілого та свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний враховуючи тяжкість можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ст. 408 ч. 4 КК України. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання обвинуваченим його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_5 буде зобов`язаний повернутися до місця мешкання або реєстрації, де на теперішній час мешкає потерпілий у вказаному кримінальному провадженні, що надасть змогу ОСОБА_5 здійснювати вплив на останнього та переховуватися від правосуддя. Неможливість застосування запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування останнього від правосуддя та фактично уникнення кримінальної відповідальності. Більше того, за таких обставин ОСОБА_5 отримає можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, здійснювати на нього психологічний або фізичний вплив. Причому в цьому випадку необхідно брати до уваги і саму особистість обвинуваченого, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо. Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_5 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Враховуючи, що в результаті вказаної ДТП загинула людина, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 183 КПК України є процесуально доцільним не визначати підозрюваному ОСОБА_5 заставу у вказаному кримінальному провадженню. Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відносно підозрюваного ОСОБА_5 , пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. 27 вересня 2022 року слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. було винесено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Луганського ЗВСП ЗС України у м. Павлоград на строк 60 днів відносно ОСОБА_5 , а саме на строк до 23 листопада 2022 року. З урахуванням часу повідомлення ОСОБА_5 про підозру, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні спливає 25 листопада 2022 року. Проте завершити досудове розслідування до вказаної дати не представилось за можливе через необхідність провести слідчі (розшукові) та процесуальні дії. Провести слідчі та процесуальні дії до 25 листопада 2022 року не виявляється за можливе з огляду на те, що у кримінальному провадженні призначено проведення експертиз, проведення яких має довготривалий характер через завантаженість експертів. У зв`язку з чим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 15 листопада 2022 року стороні захисту вручено клопотання від 14 листопада 2022 року про продовження строків досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 25 грудня 2022 року, яке 20 листопада 2022 року буде скеровано до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері. На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів, у зв`язку з чим для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судової транспортно трасологічної експертизи; визнати та допитати в якості потерпілого постраждалого ОСОБА_8 (в ході допиту з`ясувати напрямок, темп та розташування постраждалих на момент ДТП), який на теперішний час перебуває на лікуванні у військовому шпиталі м. Рівне за адресою: АДРЕСА_2 ; після закінчення лікування постраждалого ОСОБА_8 отримати та долучити до матеріал кримінального провадження довідку про вартість лікування у військовому шпиталі м. Рівне; після закінчення лікування витребувати медичні документи на постраждалого ОСОБА_8 , по яким призначити судово-медичну експертизу на ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень; отримати та долучити з військової частини результати проведення службового розслідування та документи на підозрюваного та потерпілих; провести під відеозапис слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_10 ; провести під відеозапис слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_11 ; витребувати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 ; по потриманим вихідним даним призначити автотехнічну експертизу; виконати з підозрюваним та захисником вимоги ст. 290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду; підготувати обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування; провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового слідства. При цьому ризики, покладені в основу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не зменшилися, у зв`язку з чим сторона обвинувачення вважає, що утримання ОСОБА_5 під вартою є таким же актуальним як і при обранні запобіжного заходу. Так, соціальний статус підозрюваного не змінився, нові соціальні зв`язки не утворилися, керівництво військової частини до слідчого або прокурора із клопотанням про передання підозрюваного на поруки не зверталися, досудове розслідування не завершено, тобто свідки не допитані в межах судове провадження в суді першої інстанції, тобто лишається актуальним ризик впливу на них. З огляду на те, що доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України. Таким чином, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому, прокурор звертається до суду з даним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з раніше зазначених підстав, зазначивши що продовжують існувати ризики, які зазначені у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати відносно його підзахисного цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

25 вересня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2022 року, без визначення розміру застави.

Постановою Керівника Донецької спеціалізованої прокуратури в військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_12 від 21 листопада 2022 року, строк досудового розслідування продовжено до 25 грудня 2022 року.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у даному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а вчинити нове кримінальне правопорушення.
Проте, у судовому засіданні знайшли своє підтвердження лише два ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на свідків, які разом з ним несуть військову службу.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засіданні прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти всановленому у судовому засіданні ризику.

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, тісних соціальних зв`язків, а також враховуючи наявність ризиків, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, та незаконно впливати на свідків, а також те, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 грудня 2022 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 34, 81, 110, 131-132, 176-178, 183, 199, 219, 294, 309-310, 369-372, 392-393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 грудня 2022 року.

Ухвалу направити до Головного управління Національної поліції в Донецькій області для виконання.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1