Справа № 450/1204/23 Провадження № 1-кс/450/154/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у м. Пустомити клопотання дізнавача СД ВП № 3 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному проваджені за ч. 1 ст. 309 КК України внесене до ЄРДР за № 0000068 від 15.03.2023 року, яке надійшло на розгляд слідчого судді 15.03.2023 року,

в с т а н о в и в :

суб`єкт звернення просить накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на території відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управлінь Національної поліції у Львівській області, що за адресою: Львівська область, Львівський район місто Пустомити вулиця Шевченка, 1, з метою збереження речових доказів, з позбавленням права на відчуження, розпоряджання та користування вказаним транспортним засобом до вирішення питання про скасування арешту на вказане майно в порядку передбаченому КПК України.

Дізнавачем СД ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , написано заяву про розгляд клопотання без його участі.

Законний володільцем майна у судове засідання не викликався.

Із аналізу матеріалів клопотання та доданих до нього документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання слідує:

15.03.2023 року відділом поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 у Львівській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.03.2023 о 17.56 год. надійшло повідомлення налінію 102 від поліцейського БПОП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , який повідомив, що в селі Сокільники Львівського району Львівської області, на 8 км. а/д «Львів Пустомити - Меденичі», під час перевірки документів у ОСОБА_7 , який знаходився за кермом автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якого у салоні автомобіля біля переднього пасажирського сидіння виявлено коробку з під сигарет, з якої проглядався поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору ймовірно з наркотичних засобом або психотропною речовиною.

В подальшому, 14.03.2023 дізнавачем сектору дізнання відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області проведено огляду місця події на вказаній вище ділянці автомобільної дороги. Під час вказаної слідчої дії водій ОСОБА_7 відмовся надавати дозвіл на проведення огляду салону автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

У зв`язку із цим, вказаний транспортний засіб в присутності ОСОБА_7 та інших учасників слідчої дії на місці події опечатано і вилучено на територію відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області, що за адресою: Львівська область Львівський район місто Пустомити вулиця Шевченка, 1.

Крім цього, під час огляду місця події вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 25.02.2021.

Враховуючи вищевикладене в сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що в салоні автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 можуть знаходитись наркотичні засоби або психотропні речовини, що мають значення для вказаного кримінального провадження.

Крім цього, з даного приводу водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , від надання будь яких пояснень відмовився, на підставі ст. 63 Конституції України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 .

15.03.2023 дізнавачем в межах вказаного кримінального провадження автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , визнано речовим доказом.

Так, з матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що автомобіль марки Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 був використаний як знаряддя вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскільки є достатні підстави вважати, що водій ОСОБА_7 перевозив у салоні вказаного автомобіля наркотичні засоби або психотропні речовини, які ще не вилучено, в порядку передбаченому КПК України та вказані наркотичні засоби або психотропні речовини можуть знаходитись у його салоні, відтак вказаний транспортний засіб, в тому числі зберігає на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та у ньому можуть знаходитись речі та предмети, які в подальшому можуть мати значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

В той же час, провести виявлення та вилучення таких речей сторона обвинувачення не має можливості без надання фізичного доступу до вказаного транспортного засобу.

За вказаних обставин, виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що вилучений 14.03.2023 під час огляду місця події та визнаний речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження, з метою збереження речових доказів.

Статтею 41 Конституції України передбачений виключно судовий порядок позбавлення права власності.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є, зокрема, забезпечення кримінального провадження. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, тощо. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема,: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. п. 2, 3 ч. 2ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів свідчить про те, що дізнавачем не обґрунтовано та не доведено правову підставу для арешту вказаного у клопотанні майна, а саме автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin номер НОМЕР_2 можливість їх використання як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_5 , причетність якої до інкримінованого злочину не встановлено, завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Частина 1 статті 309 КК України, за якою проводиться досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню, передбачає кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Клопотання дізнавача про арешт майна містить формальний перелік підстав для його арешту у вигляді переліку відповідних положень норм КПК. В матеріалах, наданих до суду органом досудового слідства, відсутні будь-які докази, які вказують на вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а також відсутні дані про те, що зазначені у клопотанні речі відносяться до предмету вказаного складу злочину, та мають критерії, вказані в ст. 167 КПК України.

Так, дізнавачем не доведено, що вищевказаний транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію т/з,, на які необхідно накласти арешт, можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні, зважаючи на відсутність належним чином вмотивованого процесуального рішення слідчого щодо визнання вказаного майна речовим доказом із наведенням відповідного обґрунтування.

Відповідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Однак, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді вбачається, що дізнавачем та прокурором не доведено належними та достовірними даними існування обставин, які б давали підстави для заборони або обмеження користування, розпорядження майном - автомобілем марки Volkswagen» моделі «Рolo», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , свідоцтвом про реєстрацію т/з.

Слідчим суддею враховується можливість настання наслідків, розумність та співрозмірність накладення такого арешту, а саме враховується розумний баланс між забезпеченням інтересів, задля яких застосовується арешт майна, з метою сприяння у розслідуванні кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності, а також забезпеченням інтересів інших осіб, недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод.

Також, враховуються вимоги п.2 ч.3 ст.132 КПК України, відповідно до яких застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні дізнавача.

Водночас, слідчий суддя також враховує те, що автомобіль знаходиться на території відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, а власник автомобіля ОСОБА_5 взагалі не проходить у даному кримінальному провадженні ні в якому статусі.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України є нетяжким злочином, санкцією якого не передбачено конфіскацію майна.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A№98).

Також суд звертає увагу на те, що мета накладення арешту на майно, а саме питання збереження речового доказу у виді автомобіля може бути досягнути шляхом передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання особи його фактичного володільця.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність дізнавачем необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод третіх осіб, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись ст. 371 372 КПК України,

постановив :

в задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 3 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному проваджені за ч. 1 ст. 309 КК України внесене до ЄРДР за № 0000068 від 15.03.2023 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1