ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/238/23 Справа № 204/6710/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000615 від 19.08.2021 року на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2022 року про арешт майна, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

представника третьої особи, адвоката ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2022 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з старшим прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задоволено та накладений арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування на речі, документи та майно, які було вилучено під час обшуку 31.08.2022 у період часу з 06:30 години до 13:35 години за адресою: вул. Панфілова16 м. Дніпро, за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме:

- ноутбук ASUS s/n 2920 та зарядний пристрій до нього;

- ноутбук ACER s/n 2 та зарядний пристрій до нього;

- ноутбук Lenovo s/n 3053AE4;

- планшет ASSISTANT s/n 75;

- планшет ASSISTANT s/n 78171010;

- планшет Alcatel s/n FF040;

- планшет Alcatel s/n погана видимість;

- планшет ASSISTANT s/n 20;

- планшет ASUS ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон Redmi ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з сім-карткою НОМЕР_5 ;

- сім-картка № НОМЕР_6 «Київстар»;

- флеш-накопичувач № ;

- системний блок ARTCINE № AL109489$

- мобільний телефон Redmi ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 ;

- зв`язка ключів із записами у файлі;

- документація на імя ОСОБА_10 ;

- документація на земельну ділянку № 020010357;

- документація на імя ОСОБА_11 ;

- квитанція обміну валют 7 штук за 2019 рік;

- книга обліку доходів ОСОБА_6 , за 2017 рік;

- документація на імя ОСОБА_6 ;

- записна книжка з рукописними записами;

- грошові кошти в сумі 195 745 доларів США;

- грошові кошти в сумі 20 052 євро та 25 центів;

- грошові кошти в сумі 380 000 гривень;

- грошові кошти в сумі 10 000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 24 800 гривень;

- банківське золото 10грам №443187;

- банківське золото 5 грам №909403;

- банківські картки Приватбанк № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ;

- сім-картка МТС № НОМЕР_11 ;

- двадцять три малих дисків;

- три диски CD-R;

- дві сім-картки;

- чотири тримачі до сім-карток.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що не встановив негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у права підозрюваного. Вважав доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно може призвести до їх можливого пошкодження, псування, знищення, передачі, відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та таке втручання у право на власність є пропорційним та послався на п.3 ч.2 ст. 170 КПК України про допустимість арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В апеляції:

- адвокат просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку адвокат зазначає, що оскаржену ухвалу постановлено без виклику власника вилученого майна. Про постановлення ухвали ОСОБА_6 дізнався 02.01.2023 року під час ознайомлення з матеріалами розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна, а тому він не мав можливості вчасно звернутися із апеляційною скаргою до суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судове рішення підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя дійшов висновку про те, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, вилученого під час обшуку у ОСОБА_6 саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, однак згідно вимог ч. 5 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у вигляді конфіскації майна.

З клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього матеріалів не вбачається доказів наявності у ОСОБА_6 статусу підозрюваного в розумінні ст. 42 КПК України.

Зазначає, що обшук в домоволодінні ОСОБА_6 було проведено старшим слідчим ОСОБА_12 , якому згідно ухвали слідчого судді ОСОБА_1 від 23.08.2022 року дозвіл на проведення обшуку не надавався, у зв`язку з чим проведений незаконно, усі вилучені в ході цього обшуку речі, предмети та майно не можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею не було надано оцінку тому факту, що клопотання про арешт майна було подано слідчим за погодженням з прокурором, хоча зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України вбачається, що у випадку подання клопотання про арешт майна третьої особи, його має подавати виключно прокурор.

Заслухавши адвоката, представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 , який підтримав доводи і вимоги своєї апеляції, та просив поновити йому строк на оскарження. прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевірив доводи клопотання та апеляційної скарги і законність оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання поновлення строку, колегія суддів зважає на вимоги ч. 3 ст. 395 КПК України, згідно якої, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії. Оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді винесена без участі особи, яка її оскаржує, і останній за його ствердженням про дане рішення дізнався 02 січня 2023 року, що не спростовується матеріалами справи та апеляційна скарга надана до апеляційного суду 05.01.2023 року, тому за цих обставин строк оскарження ухвали слідчого судді не є порушеним, у зв`язку з чим його поновлення не потребує.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За висновком слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у права підозрюваного, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та таке втручання у право на власність є пропорційним посилаючись на п. 3 ч.2 ст. 170 КПК України про допустимість арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Однак такий висновок слідчого судді на підставі якого накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене під час обшуку, не відповідає фактичним обставинам цього провадження за клопотанням слідчого про арешт майна.

Так, за приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 171 КПК України передбачений перелік обставин, які прокурор, слідчий повинні зазначати в клопотанні про арешт майна. Зокрема, в такому клопотанні мають бути зазначені підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.

Згідно змісту клопотання слідчого про арешт майна, з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000615 від 19.08.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України, потребує майно, яке вилучено по місцю мешкання ОСОБА_6 під час проведення обшуку 31.08.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року.

За вимогами ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Отже, за положеннями цієї норми закону, накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, може мати місце тільки на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється таке провадження, яке передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Із клопотання слідчого про арешт майна та копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань долученого до нього, слідує, що в провадженні СВ відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000615 внесене до ЄРДР 19.08.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України.

При цьому, за санкцією ч. 3 ст. 191 КК України покарання у виді конфіскації майна не передбачено.

Також, достовірних і належних даних чи доказів до клопотання про арешт майна, як на момент прийняття оскаржуваної ухвали слідчим суддею так в апеляційній інстанції при її перегляді, того, що ОСОБА_6 , у якого вилучено майно і накладено на нього арешт з метою його конфіскації як виду покарання, має статус підозрюваного не долучено і в апеляційній інстанції не надано.

Надання прокурором в апеляційній інстанції копії повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 191 КК України складеної 13 лютого 2023 року, не може бути прийнятним як доказ того, що останній відповідно до вимог ст. 42 КПК України має статус підозрюваного з огляду на те, що прокурором не надано належних доказів повідомлення про підозру ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, тобто особисто або у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Окрім цього, є слушними і прийнятними доводи адвоката в апеляції, про те, що на момент винесення оскаржуваної ухвали слідчим суддею про арешт майна вилученого по місцю мешкання ОСОБА_6 , останній в будь якому разі не мав статусу підозрюваного.

Ствердження прокурора в апеляційній інстанції, що майно вилучене під час обшуку по місцю мешкання ОСОБА_6 визнано речовими доказами, а тому він вважає, що арешт накладено слідчим суддею також з метою їх збереження є хибними і безпідставними, оскільки як в клопотанні так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді чітко визначено і наведено, тільки одна мета арешту відповідно п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме з метою його конфіскації як виду покарання.

Само по собі зазначення в клопотанні інформації, що вилучене майно визнано постановою слідчого речовими доказами, як на це посилається прокурор не свідчить, що має місце накладення арешту на речові докази з метою їх збереження.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, за наведеного, висновок слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення даного кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є таким який не відповідає фактичним обставинам цього провадження.

А тому, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 є такою, що не відповідає зазначеним вище нормам закону, у зв`язку з чим таке судове рішення підлягає скасуванню.

Перевіряючи доводи апеляції, щодо проведення обшуку не тим слідчим яким надано дозвіл на проведення обшуку за ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року, встановлено, що обшук 31.08.2022 року по місцю мешкання ОСОБА_6 проведений ст. слідчим відділу РОВС та ЗЦУОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_12 , який не входить до переліку слідчих, яким зазначеною ухвалою особисто надано дозвіл на проведення обшуку у цьому кримінальному провадженні за місцем мешкання ОСОБА_6 .

У даному випадку, колегія суддів, зважає на висновок Верховного Суду викладеного в його постанові від 29.01.2019 року, у справі №466/896/17, провадження №51-7795 км18, згідно якого за змістом ч.1 ст 236 КПК виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого прокурора, які мають право, з метою одержання допомоги з питань, що потребують запросити спеціалістів, що однак це не звільняє їх від обов`язку особистого виконання обшуку. Однак, колегія суддів, на даному етапі цього кримінального провадження, в оцінку протоколу обшуку, як доказу з наведених підстав, не вдається.

Отже, згідно наведеного, відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту цього майна, наявність обґрунтованої підозри, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, якщо арешт майна накладається у випадках передбачених п.3 частини другої ст. 170 КПК цього Кодексу.

А оскільки слідчим не доведено існування правової підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, про які вказано у його клопотанні, оскільки не надано доказів того, що особа у якої вилучено майно під час обшуку має статус підозрюваного і інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачає покарання у виді конфіскації майна, то згідно ч.1 ст. 173 КПК України, у задоволенні такого клопотання слід відмовити, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт у кримінальному провадженні № 0000615 ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2022 року про задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з старшим прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, вилученого під час обшуку 31.08.2022 року за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з старшим прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, вилученого під час обшуку 31.08.2022 року за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Речі, документи, грошові кошти та майно, вилучені під час обшуку 31.08.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000615 від 19.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, повернути останньому.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4