ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2022 Справа №607/23971/21

(1-кп/607/397/2022)
м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001731 від 12.12.2021р. про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальної освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-- 23 лютого 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 259 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановлення іспитового строку на 1 рік,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2021 року близько 01 год. 59 хв. ОСОБА_3 , який перебував у приміщенні супермаркету «АТБ», що по вул. Лучаківського,14, в м. Тернополі із використанням мобільного телефону марки «Самсунг» з абонентним номером НОМЕР_1 , бажаючи посягнути на громадську безпеку, вирішив зробити завідомо неправдиве повідомлення про те, що у приміщенні супермаркету «АТБ» за вищевказаною адресою знаходиться вибуховий пристрій та він взяв у заручники 50 осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи, що відомості, які ним повідомляються є неправдивими, ОСОБА_3 зі свого мобільного телефону марки «Самсунг» із абонентським номером НОМЕР_1 зателефонував на гарячу лінію «102» та повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що у приміщенні супермаркету «АТБ» за вказаною адресою знаходиться вибуховий пристрій та він взяв у заручники 50 осіб. В ході виїзду слідчо-оперативної групи до приміщення супермаркету «АТБ» по вул. Лучаківського,14, в м. Тернополі вищевказане повідомлення ОСОБА_3 не підтвердилося, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті і надав покази, із яких встановлено, що він того дня посварився із дружиною, між ними постійно виникали сварки з приводу його способу життя, поїхав із дому та прибув до супермаркету «АТБ», біля охоронця на столі зарядив свій мобільний телефон і розмірковував, як себе покарати. Думав, що поїде жити у монастир і провести своє життя у ньому, проте вважав, що це не буде серйозним для нього покаранням і знаючи про те, що він перебуває на іспитовому строку згідно вироку суду і в разі вчинення злочину його позбавлять волі, вирішив подзвонити до поліції та повідомити про замінування супермаркету. Взяв свій телефон та здійснив виклик на лінію «102» і повідомив неправдиву інформацію про замінування супермаркету та взяття заручників. Потім сказав охоронцю супермаркету про вчинені свої дії і стояв біля нього, чекаючи приїзду поліції. Після приїзду поліції він сам підійшов до працівника і повідомив, що це він повідомив про неправдиве замінування і добровільно передав свій телефон. В подальшому були проведенні слідчі дії та відносно нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Про вчинене шкодує, вчинив противні дії у зв`язку із збігом тяжких обставин, кається у вчиненому, просить суд вибачення за вчинене, повністю розуміє характер протиправних своїх дій і наслідки їх вчинення для всіх органів, які були залученні для розслідування злочину і завершення розгляду справи, та просить при визначенні покарання не позбавляти його волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що його підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 259 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншим тяжким наслідкам, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який є судимим, має постійне місце проживання і реєстрації, працевлаштований, хоча не офіційно, позитивно характеризується по місцю проживання, згідно виписки із медичної картки хворіє на гіпертонічну хворобу із початковими проявами недостатньої мозкового кровообігу. До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить повне і беззаперечне визнання вини, каяття ОСОБА_3 у вчиненому, яке розцінюється судом як щире, активне сприяння розкриттю злочину як на стадії досудового розслідування, так і в суді, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, яка була спрямована на своєчасне розкриття злочину і встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, не ухилення від органу досудового розслідування, а здійснення повідомлення в правоохоронні органи про вчинення ним злочину та не залишення місця події. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання за вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим, а саме повне і беззаперечне визнання вини, каяття, яке розцінюється судом як щире, активне сприяння розкриттю злочину як на стадії досудового розслідування, так і в суді, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, яка була спрямована на своєчасне розкриття злочину, негайне його припинення і встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, не ухилення від органу досудового розслідування, а повідомлення правоохоронні органи про вчинення ним злочину та залишення на місці події, висловлену прокурором в судових дебатах позицію щодо призначення покарання, не пов`язаного із позбавлення волі ОСОБА_3 , суд вбачає за можливість в даному випадку застосувати частину 1 статті 69 Кримінального кодексу України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді штрафу.

Судом встановлено, що 23 лютого 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначено за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Тобто, ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 259 КК України в період дії відносно нього встановленого судом іспитового строку.

Тому, на підставі ст. 71 КК України за сукупності вироків ОСОБА_3 слід призначити покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2021р. за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 вважати звільненим від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та за даним вироком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, який виконувати самостійно.

Постановою старшого слідчого від 12.12.2021р. речовим доказом визнаний мобільний телефон марки «Samsung» золотистого кольору та сім-карту і абонентським номером НОМЕР_1 , який після вступу вироку в законну силу необхідно повернути ОСОБА_3 .

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.12.2021р. №607/23295/21 арешт на мобільний телефон марки «Samsung» золотистого кольору та сім-карту і абонентським номером НОМЕР_1 слід скасувати після вступу вироку в законну силу.

У кримінальному провадженні наявні судові витрати за проведення судової експертизи відео-, звукозапису від 24.12.2021р. №СЕ-19/120-21/12726-ВЗ в сумі 2402,68 грн., які слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави.

Також судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2022р. у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_3 визначено розмір застави в сумі 60 000 грн. Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 06.06.2022р. №0.0..1 заставодавець ОСОБА_5 сплатив визначену за обвинуваченого ОСОБА_3 заставу в сумі 60 000 грн. і обвинувачений ОСОБА_3 був звільнений з під варти із Чортківської УВП.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні перебуває під дією запобіжного заходу у вигляді застави, проте, встановлені обов`язки відносно нього не продовжувалися.

Відповідно до п. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Згідно ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час проведення судового засідання захисником заявлено клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді застави та її повернення заставодавцю.

Суд, приймаючи до уваги те, що розгляд кримінального провадження завершений, шляхом ухвалення обвинувального вироку, яким вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і ним не заперечується, та враховуючи присуджене покарання обвинуваченому, суд прийшов до висновку, що ризики, для уникнення яких діяв запобіжний захід і з метою належного дотримання обвинуваченим покладених обов`язків у вигляді застави вичерпав свою актуальність, ризики у кримінальному провадженні відпали, а тому запобіжний захід у вигляді застави слід скасувати із дати ухвалення вироку та повернути заставодавцю ОСОБА_5 внесену ним суму застави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 100, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ст. 71 КК України за сукупності вироків ОСОБА_3 призначити покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2021р. за ч. 1 ст. 259 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 вважати звільненим від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та за даним вироком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, який виконувати самостійно.

Речові докази:

-- мобільний телефон марки «Samsung» золотистого кольору та сім-карту і абонентським номером НОМЕР_1 , після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_3

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.12.2021р. №607/23295/21 арешт на мобільний телефон марки «Samsung» золотистого кольору та сім-карту і абонентським номером НОМЕР_1 скасувати після вступу вироку в законну силу.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення судової експертизи відео-, звукозапису від 24.12.2021р. №СЕ-19/120-21/12726-ВЗ в сумі 2402,68 грн.

Запобіжний захід, яка визначений обвинуваченому ОСОБА_3 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.03.2022р. скасувати із дати ухвалення вироку.

Повернути заставодавцю ОСОБА_5 внесену ним заставу у кримінальному провадженні за обвинуваченого ОСОБА_3 в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, яка сплачена згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 06.06.2022р. №0.0..1.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1