Провадження №1-кп/447/140/23
Справа №447/189/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаїв Львівської області матеріали кримінального провадження №0000007, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2023, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дроговиж, Миколаївського району Львівської області, українки, громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

представник потерпілої ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

02.01.2023 близько 15:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у коридорі будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, вступила у словесну суперечку з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході якої умисно, прикладаючи фізичну силу, відштовхнула ОСОБА_5 ліктем правої руки в груди, після чого нанесла чотири удари кулаком правої руки в ділянку голови, внаслідок чого ОСОБА_3 спричинила тілесне ушкодження потерпілій у вигляді синця на передній поверхні грудної клітки, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи №13/2023 від 19.01.2023, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 заподіяла умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачена у судовому засіданні вину у вчиненому визнала, повідомила, що суть обвинувачення їй зрозуміла, давати показання суду відмовилася, оскільки перехвилювалася. Цивільний позов не визнала.

Враховуючи те, що обвинувачена визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом дізнання кримінальному проступку та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а саме: протокол допиту потерпілої; протоколів допитів свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколу допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 ; протоколу допиту малолітнього свідка ОСОБА_11 ; протоколів проведення слідчих експериментів за участі: неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , малолітнього свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_5 ; протоколу отримання речей від ОСОБА_10 (відеозапису); протоколів огляду речей (відеозаписів); протоколу одночасного допиту потерпілої та свідка; протоколу допиту підозрюваної, допиту свідків.

У судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченої: копія паспорту громадянина України (у формі ID-картки); вимога про судимість, згідно якої ОСОБА_3 раніше не судима; довідки, видані КНП «Миколаївська міська лікарня» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, відповідно до яких обвинувачена на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; довідка, видана старостою Дроговизького старостинського округу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про склад сім`ї обвинуваченої; довідка-характеристика, видана старостою Дроговизького старостинського округу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, згідно якої ОСОБА_3 характеризується типово.

Крім цього, у судовому засіданні була допитана потерпіла ОСОБА_5 , яка повідомила, що являється рідною сестрою обвинуваченої. Вказала, що 02.01.2023 вона перебувала вдома. Коли приїхала її сестра ОСОБА_3 , вони почали сваритися, сестра вдарила її ліктем у груди та нанесла чотири удари кулаком правої руки у ділянку голови, внаслідок чого отримала легке тілесне ушкодження. 04.01.2023 потерпіла звернулася до лікарні, де було поставлено діагноз: струс мозку, а також синці. У поліцію звернулися лікарі. Цивільний позов, пред`явлений 01.03.2023 підтримала та просила такий задоволити, оскільки нею понесено витрати на лікування (обстеження (МРТ) та ліки), а також вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, допитавши потерпілу, приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і її дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує те, що обвинувачена вчинила кримінальний проступок, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується типово, її вік, сімейний стан, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку та призначити покарання у виді штрафу.

Відповідно до постанови про визнання предметів та речей речовими доказами та визначення їх місця зберігання від 17.01.2023, завірені копії матеріалів медичної документації (історія хвороби) ОСОБА_5 на 14 арк., отримані у відповідь на запит до КНП «Миколаївська МЛ» визнано речовими доказами та постановлено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до постанови про визнання предметів та речей речовими доказами та визначення їх місця зберігання від 16.01.2023, один диск із відеозаписом конфлікту визнано речовим доказом та постановлено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На підставі ст. 100 КПК України, наведені вище речові докази слід зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Що стосується вирішення питання пред`явленого цивільного позову у кримінальному провадженні суд вважає за необхідне вказати таке.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

01.03.2023 потерпіла ОСОБА_5 пред`явила цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування 7 848,58 грн. майнової шкоди та 30 000,00 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 23 ЦК, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 вказаної постанови визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є та не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» ЄСПЛ зазначив, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги.

Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Так, судом встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілій завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних із заподіянням шкоди її здоров`ю у вигляді легких тілесних ушкоджень та перелічених у цивільному позові моральних страждань.

Потерпілою надано докази понесення нею матеріальної шкоди у розмірі 7 848,58 грн., а саме: копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого 78 від 09.01.2023, копію консультації невролога від 12.01.2023, копію консультації невролога від 16.01.2023, копію консультаційного висновку спеціаліста від 10.01.2023, копію квитанції витрат на МРТ від 14.01.2023, копію результатів проведеної МРТ від 14.01.2023, копії квитанцій на купівлю лікарських препаратів, призначених лікарями у виписках, оскільки назви таких у чеках та виписках збігаються, копії медичних висновків від 05.01.2023, 09.01.2023, 12.01.2023, 16.01.2023.

Таким чином, потерпіла підтвердила належними доказами факт понесення нею матеріальної шкоди на суму 7 848, 58 грн.

Позивачка ОСОБА_5 покликалася на те, що вона пережила моральні страждання: щоденні думки про наслідки психотравмуючої події, спогади про таку, страх можливого повторення подій, страх перебувати на самоті, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні подій, фіксованість уваги на проблемі, переживання психологічного дискомфорту, емоційна напруга, почуття образи, сором тощо.

Водночас, такою не було подано доказів звернення за лікарською допомогою, а сае допомогою психолога/психотерапевта, доказів призначення лікарських засобів, проходження лікування з цього приводу тощо.

Безумовно, унаслідок вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_5 зазнала страждань у зв`язку із нанесенням їй легких тілесних ушкоджень, пережила певні емоції, які наклали відбиток у психоемоційному стані, однак, з урахуванням вищенаведеного, характеру немайнових втрат потерпілої, виходячи із вимог розумності та справедливості, неможливість оцінки душевних страждань матеріальним виміром, суд вважає за можливе встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді та задоволити цивільний позов частково.

Оцінивши надані сторонами докази та доводи учасників процесу, суд прийшов висновку, що справедливим та співмірним буде розмір морального відшкодування потерпілій у розмірі 5 000,00 гривень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався.

Судових витрат у кримінальному провадженні не понесено.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Речові докази у справі, а саме: завірені копії матеріалів медичної документації (історія хвороби) ОСОБА_5 на 14 арк., отримані у відповідь на запит до КНП «Миколаївська МЛ» та один диск із відеозаписом конфлікту залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_5 заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 7 848 (сім тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_5 заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1