Справа №583/4511/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/875/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 10 лютого 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави -,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № №0000380 від 06.06.2021 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.11 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 9, 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні в тяжкого, особливо тяжкого злочинів, за скоєння яких, передбачені тривалі терміни ув`язнення, у тому числі довічне позбавлення волі, а заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики, визначені ст. 177 КПК України не зменшились і не зникли.

10 лютого 2023 року ухвалою судді Лебединського районного суду Сумської області клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 год. 10 квітня 2023 року без визначення застави.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 10 лютого 2023 року, скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, щоб він мав можливість приймати участь у захисті України від збройної агресії рф, так як він має для цього відповідні навики, військову спеціальність, значний досвід та велику мотивацію.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Лебединського районного суду від 10 лютого 2023 року ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000380 від 06.06.2021, при цьому, суд залишив поза увагою доводи захисника та самого обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності існування вказаних у клопотанні прокурора ризиків, доказів існування таких ризиків та про те, що стороною обвинувачення не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не убезпечить ризиків, про які йдеться у клопотанні прокурора.

Крім того на думку апелянта, судом не було враховано суспільних інтерес, який полягає у необхідності участі ОСОБА_6 у бойових діях по захисту незалежності України, як особи, яка має досвід ведення бойових дій, відмінно володіє вогнепальною зброєю має щире бажання та мотивацію захищати Україну.

Захисник вказувала на те, що суд безпідставно не взяв до уваги її доводи в тій частині, що ризики щодо можливості переховування ОСОБА_6 від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків не були доведені під час судового розгляду, при цьому, клопотання прокурора не містить жодного доказу на підтвердження того, що заявлені ризики не є абстрактними, а що вони дійсно існують. Сама ж лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, на думку апелянта, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Апелянт зазначає про те, що ризик переховування ОСОБА_6 ґрунтується на надуманих обставинах, які не знайшли і не знайдуть свого підтвердження, оскільки, ОСОБА_6 не має наміру виїздити за кордон чи в зону контролю рф, так як, останній не має закордонного паспорту, є учасником АТО, бойових дій, має державну нагороду і розуміє що перебування його в зоні контролю рф для нього реально загрожує катуванням чи смертю. Крім того, як вказує захисник, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, як зазначає апелянт, прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність ризику перешкоджання здійсненню правосуддя (не законний вплив на свідків, потерпілих), будь - яка інформація про конкретні дії обвинуваченого, які він вчиняв з цією метою в матеріалах провадження відсутні.

Апелянт у апеляційній скарзі посилається на практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» разом з Конвенцією про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно доцільності продовження строків тримання пі вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому, судовим органам потрібно надавати інші доводи необхідності тримання під вартою.

Апелянт вкотре наголошувала на тому, що ОСОБА_6 надав послідовні показання, приймав участь у слідчому експерименті, чим сприяв проведенню досудового розслідування, не ухилявся від виконання своїх процесуальних обов`язків, проживає в сім`ї разом з батьками та братом, має постійне місце проживання і неповнолітню доньку на утриманні, на момент затримання проходив військову службу за контрактом у ЗСУ, має державну нагороду за участь в АТО, позитивно характеризується, утримається під вартою з 07.05.2021 року, тобто 1 рік 9 місяців. ОСОБА_6 добре усвідомлює своє становище, зробив для себе відповідні висновки та бере на себе зобов`язання дотримуватися процесуальних обов`язків у разі зміни йому запобіжного заходу.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами. Прокурор, захисник ОСОБА_7 надіслали заяви про розгляд даного провадження без їх участі. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № №0000380 від 06.06.2021 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.11 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27, п.п. 9, 11, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, яке обґрунтовував тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні в тяжкого, особливо тяжкого злочинів, за скоєння яких, передбачені тривалі терміни ув`язнення, у тому числі довічне позбавлення волі, а заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики, визначені ст. 177 КПК України не зменшились і не зникли.

10 лютого 2023 року ухвалою судді Лебединського районного суду Сумської області задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 год. 10 квітня 2023 року без визначення застави. Перевіряючи законність прийнятого рішення судом першої інстанції, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, висновок суду про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених п.1 п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На спростування доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження існування вказаних ризиків, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі, особливо тяжкому злочині, за який, у разі визнання винуватості, останньому загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, що свідчить про наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливого переховування від суду, з метою уникнути відповідальності.

Крім того, існує і ризик незаконного впливу на потерпілу у даному кримінальному провадженні, який існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду, оскільки свідчення потерпілої матимуть доказове значення по даному кримінальному провадженню та в подальшому є одним із джерел доказів. Також існує ризик незаконного впливу на свідків у даному провадженні, оскільки, вони мають бути допитані в ході судового розгляду справи та надати покази безпосередньо суду, та до того моменту незаконний на них вплив не виключається до моменту безпосереднього отримання судом показів зазначених осіб та дослідження їх судом під час розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки підставою для цього стали вищезазначені обставини, які свідчать про наявність ризиків, які існують і не зменшились, при тому, що розгляд даного кримінального провадження на даний час ще не закінчився та триває.

При цьому, наявність у ОСОБА_6 постійного місце проживання, сім`ї, неповнолітньої доньки, яка перебуває на утриманні, участь в АТО, наявність державної нагороди за участь в АТО, на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики, та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідно до практики ЄСПЛ, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, зменшуються або перестають існувати, що має бути враховано при вирішенні питання щодо продовження строку дії такого запобіжного заходу, то зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що такі доводи були і предметом розгляду суду першої інстанції при вирішенні клопотання прокурора, і з цього приводу суд вірно зазначив, що окрім зазначеної захисником практики ЄСПЛ є і інша, відповідно до якої тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за зазначених в апеляційній скарзі обставин, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст.177,182,404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 10 лютого 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4