"17" квітня 2023 р. Справа № 363/1578/23
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000054 від 12.01.2023 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, такого, що офіційно не працює, з середньою освітою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 21.09.2022 Вишгородського районного суду Київської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Так, 17.04.2023 року під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України і ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень. На думку прокурора виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатен запобігти вищеперерахованим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого в умовах воєнного стану. Прокурор зазначав, що під час досудового розслідування він вже звертався до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказане клопотання було задоволено частково та ОСОБА_4 слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 23.03.2023 року, умови якого ОСОБА_4 було порушено 02.03.2023 року. Крім того, ОСОБА_4 та його захисник без поважних причин не з`являлись до Київського апеляційного суду для участі у розгляді апеляційної скарги прокурора на зазначену ухвалу слідчого судді і як наслідок прокурор вимушений був відмовитися від вказаної скарги. Також прокурор вважає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі і шляхом здійснення стосовно них насильницьких дій. На думку прокурора обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вже судимий Вишгородським районним судом за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбуття цього покарання з іспитовим строком 1 рік.

Потерпілий ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримав, але зазначив суду, що все майно, викрадення якого інкримінується ОСОБА_4 повернуто йому в натурі. Жодного разу обвинувачений не здійснював на нього ані психологічного ані фізичного тиску, не залякував, не погрожував, не вмовляв на щось.

ОСОБА_4 та його захисник проти клопотання прокурора категорично заперечували,посилаючись на те, що, під час розгляду зазначеного клопотання прокурором не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України та не доведено недостатності застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того зазначали, що дійсно раніше прокурор вже звертався до суду з клопотанням щодо обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але йому слідчим суддею, ухвалою від 30.01.2023 року було відмовлено у задоволенні цього клопотання та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, дія якого станом на сьогодні вже завершена. При цьому ОСОБА_4 жодного разу не порушував умови цього заходу. Дійсно 02.03.2023 року він залишив місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 для того щоб сходити на сусідню вулицю цього села - Київську для допомоги у похованні свого дядька, який помер, але перед цим зателефонував дільничному та повідомив його про це, отримавши таким чином на це згоду. Що стосується посилання прокурора на те, що нібито обвинувачений і захисник ігнорували явки до Київського апеляційного суду, то це теж не відповідає дійсності, оскільки жодних повісток вони не отримували і про необхідність з`явлення до суду не знали. Жодного впливу на потерпілого та свідків обвинувачений не вчиняв та не збирається вчиняти, навпаки він щиро кається у вчиненому та активно спиряв розкриттю інкримінованих йому правопорушень, про що зазначено в обвинувальному акті. Так, дійсно ОСОБА_4 раніше вже був засуджений вироком суду 21.09.2022 року за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбуття цього покарання з іспитовим строком 1 рік, але станом на сьогодні він працевлаштувався хоча і не офіційно, працює садівником в садовому центрі, зробив відповідні висновки та не збирається вчиняти інших правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження дійсно має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 30.01.2023 року клопотання слідчого ОСОБА_7 , погоджене прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні за №0000054 від 12.01.2023 року ОСОБА_4 було задоволено частково, до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 23.03.2023 року.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;, випливає зі змісту ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу. Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, ретельно вислухавши позицію сторін кримінального провадження та дослідивши подане прокурором клопотання вважає, що на момент розгляду цього питання існує обґрунтована підозра та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, на підтвердження якого, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність у обвинуваченого судимості.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не знайшли свого підтвердження під час розгляду цього клопотання.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 185 КК України та які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. Але на думку суду навіть обґрунтована підозра у вчиненні інкримінованих правопорушень в даному випадку не може бути єдиним виправданням обрання вказаного прокурором запобіжного заходу, а тому при вирішенні клопотання, крім наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих прокурором матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і те, що ОСОБА_4 неодружений, офіційно не працює, не навчається, зареєстрований та мешкає за однією адресою, утриманців не має. Врахував суд і те, що доказів свідомого порушення обвинуваченим умов застосованого до нього слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурором суду не надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_4 належним чином повідомлявся про необхідність явки до апеляційного суду для участі у розгляді апеляційної скарги прокурора та умисно ігнорував виклики суду. Не доведено прокурором і наміру обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому провадженні, оскільки присутній в судовому засіданні потерпілий чітко зазначив суду, що станом на теперішній час все викрадене ОСОБА_4 майно йому повернуто і жодного разу обвинувачений не намагався на нього впливати. Навпаки в обвинувальному акті зазначено та підтверджено прокурором в суді, під час розгляду цього клопотання, що ОСОБА_4 щиро кається у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Свої доводи прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а це, в свою чергу, вказує на можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Однак, сама по собі тяжкість вчинених правопорушень, в яких обвинувачується особа, на переконання суду, не є достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, без урахування інших обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого. Доводи прокурора не спростовують висновків суду про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж того, який зазначений в клопотанні і який, в свою чергу є пропорційним тяжкості інкримінованих діянь та їх наслідків та достатнім для досягнення завдань судового провадження. На думку суду обвинувачений на даній стадії не є особою, яку потрібно ізолювати від суспільства для забезпечення виконання нею, покладених процесуальних обов`язків, враховуючи його особу та обставини, встановлені при розгляді клопотання. Прокурор у поданому клопотанні про існування обставин, що виключають застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 окрім тримання під вартою не довів а, в порушення вимог ст.184 КПК України, обмежився лише загальними положеннями щодо порядку розгляду таких клопотань, та зазначив, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Таким чином, враховуючи вище приведене, суд вважає, що в даному випадку прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатності застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, підтвердженому належним чином в суді, а відтак, керуючись ч. 4 ст. 194 КПК України, вважає застосувати ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме -домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-315 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, строком на два місяці, тобто по 16.06.2023 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 23 години вечора до 06 години ранку.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_4 зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 16.06.2023 року включно.

У задоволенні решти вимог клопотання прокурора відмовити.

Ухвала про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, на якого покласти контроль за поведінкою ОСОБА_4 під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На дану ухвалу у п`ятиденний строк з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1