Справа № 375/146/23
Провадження № 1-кп/375/48/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Рокитне Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000981 від 12 грудня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не має місця постійної реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рокитнянського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000981 від 12 грудня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено усне клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого. В клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор вказав, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися, є дійсними та триваючими, що виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, а також заперечував проти обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Щодо необхідності догляду за бабусею обвинуваченим, то суду не надано письмових доказів, що обвинуваченого призначено опікуном та що інші члени сім`ї або родичі не можуть за нею здійснювати догляд. Щодо обрання іншого запобіжного заходу обвинуваченому, заперечував, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, і знаходячись у військовій частині, можуть виникнути ризики, зазначені у клопотанні, у т.ч. і ризик незаконного впливу на свідків, які проходять службу в одній військовій частині з обвинуваченим.

Обвинувачений заперечував проти заявленого прокурором клопотання, просив обрати йому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді особистого зобов`язання. А також просив суд врахувати, що він щиро кається у скоєному, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні знаходиться бабуся, яка є людиною похилого віку, хворіє та потребує його допомоги, крім того йому необхідно проходити курс лікування, який неможливо пройти в умовах гаупвахти.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого, заперечував проти задоволенння клопотання, просив суд обрати обвинуваченому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді особистого зобов`язання.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до такого.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ст. 183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, - тримання під вартою.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Рокитнянського районного суду від 16.02.2023 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 16.04.2023 року включно.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 року у справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суд вважає реальним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, оскільки наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.

Також суд погоджується із існуванням ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України та тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Отже, існує ризик продовження чи повторення протиправної поведінки обвинуваченого, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї. Також, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду.

Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати завдання, може потягнути за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, а також існує реальна можливість вчинення останнім дезертирства, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, за який останньому повідомлено про обвинувачення.

При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою відносно обвинуваченого судом враховуються обставини, передбачені ст.. 178 КПК України, що характеризують особу обвинуваченого.

Так, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має постійного місця реєстрації, посередньо характеризується, його вік та стан здоров`я, що не виключають можливості перебування під вартою, та відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в умовах гаупвахти.

До суду станом на час розгляду клопотання не надано відомостей, що бабуся обвинуваченого потребує стороннього догляду, а обвинуваченого призначено опікуном, крім того, відсутні відомості щодо наявності інших родичів, які здійснюють чи могли би здійснювати догляд за бабусею обвинуваченого, крім того, обвинуваченим суду повідомлено, що його батьки померли, в родині є його сестра 1991 року народження, яка на теперішній час перебуває за межами України, та його брат, 1991 року народження, який на теперішній час проживає в м. Тараща Київської області, має 4 неповнолітніх дітей та не має часу доглядати за бабусею.

Таким чином, суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для запобіжного ув`язнення, ці ризики не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження даного запобіжного заходу. А також, на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не є достатнім для запобігання цим ризикам.

Отже, суд доходить висновку, що на теперішній час підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, та наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою із визначенням строку у межах 60 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 187 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177,178, 183, 199, 331 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 10 червня 2023 року включно.

Строк дії ухвали до 10 червня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника - відмовити.

Копію цієї ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, - до відома, та до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 12 квітня 2023 року о 15 годині 35 хвилин.

Головуюча суддя ОСОБА_1