ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2498/22 Справа № 195/809/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000047 від 15.04.2021 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено, зокрема обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.08.2022 включно, без визначення розміру застави, й у клопотанні сторони захисту було відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахував наявність вагомих доказів, що підтверджують причетность ОСОБА_5 до вчинення ним злочинів за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, які є особливо тяжкими та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у разі визнання його винуватим, обставини та характер їх вчинення, а також особу обвинуваченого, який тривалий час працював на оперативних посадах в органах Національної поліції України, його вік та стан, які дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час судового розгляду, та дійшов висновку що ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на свідка та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні є досить високими, запобігання яких, шляхом обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є неможливим, тому продовжив строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7 , поза межами процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, просить поновити пропущений строк, ухвалу скасувати частково в частинні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді застави.
Обґрунтовуючи доводи пропуску строку на оскарження ухвали, захисник зазначає, що про дату та час судового засідання не повідомлялася та участь у розгляді клопотання прокурора не приймала, тоді як з оскаржуваною ухвалою вона ознайомилася лише 01.08.2022, тому просить визнати поважними причини пропуску строку та поновити його.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на неповноту судового розгляду та істотне порушення норм процесуального закону і Європейського права. Так, апелянт зазначає, що суд, розглядаючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, допустив порушення правил територіальної підсудності, оскільки, враховуючи вимоги ч. 9 ст. 615 КПК України, та місце знаходження органу досудового розслідування, це клопотання йому не підсудне, що має наслідком скасування постановленого рішення.
Разом з цим, захисник вказує на те, що суд, всупереч позиції обвинуваченого, який відмовився від безоплатного захисника та наполягав на послугах свого, залученого на підставі договору, розглянув клопотання без її участі, та про дату та час судового засідання, згідно з вимогами КПК України, вона не повідомлялася, що є істотним порушенням прав ОСОБА_7 на захист.
Окрім того, апелянт зазначає, що суд, постановляючи ухвалу, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, задовольняючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та ігноруючи положення ст. 315 КПК України, протиправно продовжив обвинуваченому строк перебування під вартою, тоді як таким правом він не наділений. Також, апелянт вказує, що прокурором у своєму клопотанні не було викладено жодних обставин, які б підтверджувалися доказами, про те, що заявлені ризики не зменшилися або з"явилися нові ризики, існування яких, на думку захисника, також не доведено, оскільки доводи клопотання є абстрактними та ґрунтуються лише на припущеннях.
При цьому, захисник зауважує, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв"язки, займається підсобним господарством та процесуальні обов"язки у цьому провадженні не порушував. Більш того, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є військовозобов"язаний та бажає захищати державу від збройної агресії окупантів, про що подав відповідну заяву начальнику ДУ "Запорізький слідчий ізолятор", проте ці обставини судом не були враховані, при вирішенні питання про обрання обвинуваченому більш м"якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, як і не було визначено йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. З огляду на викладене, на переконання апелянта, ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги скарги та клопотання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, колегія суддів виходить з того, що апелянт не приймала участі у судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного рішення, в той час, як з його змістом вона ознайомилася 01.08.2022.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з метою забезпечення доступу до правосуддя, вважає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали та приходить до висновку, що його слід поновити.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року ОСОБА_5 було обрано у цьому провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в установленому законом порядку.
17.06.2022 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було розглянуто клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000047 від 15.04.2021 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, за наслідками чого було постановлено оскаржувану ухвалу.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції також врахував наявність вагомих доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення ним злочинів за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України, які є особливо тяжкі та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у разі визнання його винуватим, обставини та характер їх вчинення, а також особу обвинуваченого, який тривалий час працював на оперативних посадах в органах Національної поліції України, його вік та стан здоров"я, й що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі, судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, посилання захисника на те, що суд, розглядаючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою допустив порушення правил територіальної підсудності є безпідставними, оскільки вказане клопотання подано до суду, в провадженні якого знаходиться обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 . При цьому, будь - яких доказів, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 34 КПК України, про звернення з клопотанням до апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності, до прийняття рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, надано не було.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв"язки, займається підсобним господарством та процесуальні обов"язки у цьому провадженні не порушував, не спростовують встановлених судом ризиків, та не є достатніми стримуючими факторами належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Між тим, апеляційний суд зазначає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого, є його обов"язком та не свідчить про необхідність зміни йому запобіжного заходу на більш м"який.
Окрім того, доводи скарги, що ОСОБА_7 є військовозобов"язаний та бажає захищати державу від збройної агресії окупантів були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким надана належна правова оцінка щодо роз"ясненя порядку вступу на військову службу до ЗСУ, та у реалізації такого права ОСОБА_7 не позбавлений.
Що стосується тверджень захисника ОСОБА_4 про те, що суд ухвалив рішення, за наслідками розгляду клопотання прокурора без її участі, чим порушив право на захист обвинуваченого, то вони не заслуговують на увагу, оскільки у суді першої інстанції приймав участь захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 , позиція та вимоги якої узгоджувалася та не заперечувалися її підзахисним.
Разом з тим, суд першої інстанції, досліджуючи вимоги клопотання та враховуючи положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України правомірно не визначив альтернативний запоібіжний захід у вигляді застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені, зокрема особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Отже, суд першої інстанції, на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, ретельно перевірив його доводи про доцільність цього запобіжного заходу ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань, надаючи обґрунтовану відповідь на доводи сторони сторони захисту.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали, задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 пропущений процесуальний строк на оскарження ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 17 червня 2022 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 17 червня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зокрема щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3