Єдиний унікальний номер 448/541/21
Провадження № 1-кп/448/41/22
В И Р О К
Іменем України
14.06.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Яворівського району Львівської області) кримінальне провадження №0000034 від 16 квітня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, раніше судимого 03.11.2020 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання 200-ті годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
учасники процесу:
прокурор Ольга БІЛОЗІР,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:
в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 03.11.2020р. був засуджений Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання - 200 годин громадських робіт. Надалі, зокрема 11.12.2020р. такий був поставлено на облік в Мостиському (на даний час Яворівському) районному секторі філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області.

03.02.2021р. ОСОБА_3 , роз`яснено порядок відбування покарання у вигляді громадських робіт, відповідальність за їх невиконання, права і обов`язки засудженої особи, а також відібрано підписку, відповідно до якої ОСОБА_3 роз`яснено, що він засуджений до покарання у виді 200 годин громадських робіт, ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України.

03.02.2021р. ОСОБА_3 видано направлення, згідно якого він повинен був 04.02.2021р. прибути для відбуття покарання у виді громадських робіт до Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області.

04.02.2021р. КП «Моє місто» винесено наказ № 5 про прийняття на громадські роботи ОСОБА_3 терміном 200 годин на території Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, щоденно по 4 години, починаючи з 04.02.2021р. і по 16.04.2021р. включно.

05.02.2021р. з КП «Моє місто» до Мостиського (на даний час Яворівського) районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області надійшов лист, згідно якого ОСОБА_3 , не прибув на об`єкт 04.02.2021р. та громадські роботи не виконує.

У зв`язку з відсутністю поважних причин невиходу для відбування громадських робіт, що є порушенням порядку відбування покарання у вигляді громадських робіт 08.02.2021р. начальником Мостиського (на даний час Яворівського) районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області ОСОБА_5 складено акт невиходу на роботу ОСОБА_3 .

Згідно інформації КП «Моє місто» від 16.04.2021р. ОСОБА_3 , жодного разу не з`явився для відбуття громадських робіт згідно графіку виходу на роботу без поважних причин та не відпрацював 200 год.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, обов`язками засудженої особи, а також будучи письмово попередженим про наслідки ухилення від відбування цього виду покарання, зокрема з можливістю бути притягнутим за такі дії до кримінальної відповідальності, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи необхідність відбування призначеного йому вироком суду покарання у виді громадських робіт, при цьому маючи реальну можливість його відбувати, з метою ухилення від відбування покарання жодного разу з 04.02.2021р. по 16.04.2021р. не з`явився на відбування громадських робіт, чим допустив систематичне невиконання покладених на нього обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, невихід на громадські роботи більше двох разів протягом місяця.

ІІ. Позиція учасників судового процесу:
Під час судового розгляду, прокурор ОСОБА_6 , підтримала пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав частково та пояснив, що дійсно був ознайомлений з порядком відбування громадських робіт, однак від відбування покарання відмовився з поважних причин, оскільки у нього проблеми з ногами. Зазначав, що має ІІІ групу інвалідності з 2000-го року по даному захворюванню. Був повідомлений працівниками органу пробації про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Покликався і на те, що характер робіт (чистка «ровів», обрізання дерев, тощо), що був запропонований директором КП «Моє місто» він був не в змозі виконати за станом здоров`я, про що неодноразово повідомляв як орган пробації так і директора КП «Моє місто».

Потерпілі особи в даному кримінальному провадженні відсутні.

ІІІ. Мотиви Суду:
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення, а саме: за частиною 2 статті 389 КК України відповідно до обвинувального акту згідно вимог ст.337 КПК України.

Крім часткового визнання вини, винність ОСОБА_3 , у вчиненому ним кримінальному правопорушенні стверджується наступними дослідженими по справі доказами:
- показаннями свідка ОСОБА_5 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдивих показів, яка безпосередньо в судовому засіданні розказала, що 11.12.2020 року на адресу органу пробації надійшло розпорядження про виконання вироку Мостиського районного суду Львівської області щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якого його було засуджено до покарання 200 годин громадських робіт. Вказувала, що обвинуваченому було надіслано повідомлення для прибуття до органу пробації, однак на вказане повідомлення такий не з`явився. Надалі, органами Нацполіції такий був доставлений до органу пробації, де йому було роз`яснено порядок відбування покарання, а також попереджену про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Відповідно до направлення засуджений ОСОБА_3 був скерований для відбуття покарання у КП «Моє місто», що у м.Судова Вишня, Яворівського району Львівської області. Покликалась на те, що 04.02.2021 року мав приступити до виконання призначеного судом покарання, однак до такого не приступив. В подальшому надав пояснення органу пробації, що відбувати призначене судом покарання 200 год. громадських робіт він не в змозі за станом здоров`я, при цьому вказував, що він є інвалідом ІІІ групи;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдивих показів, яка в судовому засіданні підтвердила обставини, що були зазначені ОСОБА_5 щодо невиконання обвинуваченим ОСОБА_3 призначеного судом покарання у виді громадських робіт;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдивих показів, який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що являється директором КП «Моє Місто. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 був направлений органом пробації для виконання покарання, призначеного судом, зокрема відбування 200 год. громадських робіт. Вказував, що обвинувачений прибув на підприємство, де йому було запропоновано певний перелік робіт, котрий він повинен був виконати, однак такий категорично відмовився виконувати будь-який вид робіт, при цьому зазначав, що він є інвалідом ІІІ групи, у зв`язку з хворобою ніг. Покликався на те, що медичні чи будь-які інші документи, які б давали підставу не відбувати призначене судом покарання обвинувачений ОСОБА_9 не надав. В подальшому він повідомив орган пробації про вказаний факт.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдивих показів, який безпосередньо в судовому засіданні розказав, що з обвинуваченим ОСОБА_3 знайомий добре. Він часто приїжджав до тещі у с.Вовчищовичі, Яворівського району Львівської області, котра по сусідству проживає з обвинуваченим. Зазначав, що обвинувачений неодноразово допомагав йому по господарстві тещі (косив траву, обрізав кущі), незважаючи на те, що має незадовільний стан здоров`я. Більше з даного приводу додати нічого не в змозі.

Судом повно та всебічно досліджено докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема:
- копію вироку Мостиського районного суду Львівської області від 03.11.2020 року, з якого відомо, що гр. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання 200 год. громадських робіт;

- витяг з ЄРДР за №0000034 від 16.04.2021 року, з якого відомо, що ОСОБА_3 ухилявся від відбування покарання у вигляді 200 годин громадських робіт;

- подання начальника Мостиського (на даний час Яворівського) РС філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_5 від 16.04.2021 року про доцільність притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , 1969р.н.. за невиконання призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт;

- довідку від 16.04.2021 року про відбутий час покарання, з якої відомо, що засуджений ОСОБА_3 із призначених 03.11.2020 року вироком Мостиського районного суду Львівської області 200 год. громадських робіт не відпрацював жодної години;

- облікову картку №08/20 засудженого ОСОБА_3 , 1969р.н.;

- копію розпорядження Мостиського районного суду Львівської області про виконання вироку, що набрав законної сили;

- підписку від 03.02.2021 року, згідно якої засуджений ОСОБА_3 , котрий був засуджений до покарання 200 год. громадських робіт був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України;

- направлення громадянина ОСОБА_3 засудженого Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт для відбування призначеного судом покарання;

- розпорядження №19-р від 04.02.2021 року «Про направлення на громадські роботи в КП «Моє Місто» гр. ОСОБА_3 »;

- наказ в.о. директора КП «Моє Місто» ОСОБА_8 за №5 від 04.02.2021 року «Про прийняття на громадські роботи гр. ОСОБА_3 »;

- графіку виходу на роботу ОСОБА_3 за період з 04.02.2021р. по 16.04.2021р.»;

- табелів виходу на роботу засудженого ОСОБА_3 , за лютий, березень та квітень місяці 2021 року;

- повідомлення в.о. директора КП «Моє Місто» ОСОБА_8 , про те, що засуджений ОСОБА_3 , котрий був скерований для відпрацювання покарання, призначеного судом у вигляді громадських робіт на строк 200 год., не приступив до виконання роботи;

- акту перевірки виконання вироку суду щодо ОСОБА_3 засудженого до покарання у виді громадських робіт;

- даних протоколу огляду речових доказів від 23.04.2021 року.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази та даючи їм належну правову оцінку, суд приходить до наступного.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч.1 ст.1 КК України).

Завданням кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому суд зазначає, що протягом усього часу судового розгляду кримінального провадження сторонам були створені необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вони мали рівні права на збирання та надання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Оголошені вище судом протоколи слідчих дій, що покладені в основу вироку, відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення.

Порушень вимог статей 104-106, 223 КПК України судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 КПК України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 КПК України.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

При цьому суд вказує, що винність ОСОБА_3 за ч.2 ст.389 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні доказів, які підтверджують винність обвинуваченого у скоєнні ним кримінального правопорушення та не викликають у суду сумнівів.

Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення стороною захисту, під час судового розгляду суду не надано.

Щодо пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 про його неможливість виконувати громадські роботи, то суд вважає їх недостатніми, оскільки у суду відсутні будь-які відомості про поганий стан здоров`я обвинуваченого.

Натомість згідно пояснень свідка ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово допомагав такому по господарстві тещі косити траву, обрізати кущі, тощо, що на переконання суду свідчить про можливість виконання ним громадських робіт, які призначені судом.

Причому суд відзначає, що обвинувачений ОСОБА_3 відмовився навіть з`ясовувати характер громадських робіт, що свідчить про його свідоме ухилення від відбуття призначеного судом покарання у виді громадських робіт.

Оцінюючи вищеописані досліджені в судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні злочинних дій.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

При кваліфікації дій обвинуваченого, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі №658165816-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Підстав, у відповідності до ст.337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Суд переконаний у встановлені та доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України - ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

ІV. Призначення покарання:
Згідно статті 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно - визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог статті 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України являється кримінальним проступком.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до вимог статей 66 та 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у статтями 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у частині 1 статті 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується, що такий раніше судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, спосіб життя, позиція сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, особливості та обставини вчиненого, форма вини, мотив та мета, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, обставин вчинення кримінального проступку, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

При цьому вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_3 .

Підстав для застосування до ОСОБА_3 , ст.69 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно частини 4 статті 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Частина 1 статті 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03.11.2020 року ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Вказане покарання ОСОБА_3 не відбув. Невідбутий строк покарання становить 200 годин громадських робіт, що відповідно до ст.72 ч.1 п.4 КК України із розрахунку одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт відповідає 25-ти дням арешту.

Враховуючи викладене, остаточне покарання ОСОБА_3 має бути призначене відповідно до статей 71 та 72 КК України.

На підставі частини 1 статті 71, статті 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, суд вважає за необхідне частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03.11.2020 року та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання 1 місяць 10 днів арешту.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку:
Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з моменту (часу) звернення вироку до виконання та його затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частини 2 статті 389 КК України та призначити йому покарання - 1 (один) місяць арешту.

На підставі частини 1 статті 71 та відповідно до положень статті 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 03 листопада 2020 року та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання 1 (один) місяць 10 (десять) днів арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання та його затримання.

Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речовий доказ: особова справа № 08/2020 на ім`я ОСОБА_3 , яка згідно постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів визнана речовим доказом від 23.04.2021 року залишити при матеріалах кримінального провадження №0000034.
Процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 14.06.2022 року.
Суддя Юрій БІЛОУС

Вирок набрав законної сили « » 20 р.

Суддя ОСОБА_1