Дата документу 24.05.2022 Справа № 937/3047/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/3047/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/794/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, який має повну середню освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
31 січня 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч.1 ст. 185 ч.1, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ст.70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 червня 2020 року звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2019 року скасоване та ОСОБА_6 направлений для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складення призначених покарань призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.
На підставі ч.1 ст.71 КК України призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, приєднано частково до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2019 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Строк тримання під вартою ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня 2019 року з 12 серпня 2020 року відповідно до протоколу затримання.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, на користь держави (Рахунок № UA0008009, Одержувач: УК у Шевч. р-нім.Зап./Шевч./24060300, Код банку (МФО): 899998, Код , Назва банку: Казначейство України (ЕАП) витрати за проведення експертних досліджень:вартість проведення судово-товарознавчої експертизи № 22-60 від 28 серпня 2020 року в розмірі 490,35 гривень.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено з порушенням КК та КПК України, що полягає у такому. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції не врахував покази свідка ОСОБА_8 , що свідчить про неповноту судового розгляду. На думку обвинуваченого, суд повинен був врахувати вказані показання, оскільки вони ставлять під сумнів показання потерпілої ОСОБА_9 та, відповідно до ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви відносно доказів провини особи трактуються на користь даної особи.
Крім того, обвинувачений вказує на те, що оскаржуваний вирок суду не було оголошено йому у порядку, визначеному законом. Копію вироку він отримав лише через 21 день після його оголошення, знаходячись вже у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Також звертався до суду із клопотанням, але суд його не прийняв.

01 лютого 2022 року до апеляційного суду обвинуваченим подано заяву про відмову від вищезазначеної апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи вказану заяву, обвинувачений зазначив, що повністю згоден із вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2021 року та готовий понести покарання, призначене за цим вироком.
Апеляційну скаргу від 17 грудня 2021 року просить залишити без задоволення.

Крім того, 01 лютого 2022 року обвинувачений повторно звернувся до апеляційного суду із заявою про відмову від апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи вказану заяву, обвинувачений зазначив, що вищезазначена апеляційна скарга була складена ним у стані сильного психологічного зриву. Також обвинувачений зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував, що ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» 20 серпня 2020 року було обрано та призначено обвинуваченому режим відбування покарання у ВК № 77( загального режиму) з полегшеними умовами тримання засуджених вперше до позбавлення волі. Разом з тим, обвинувачений відбуває покарання в більш тяжкому режимі тримання засуджених, а саме: камерна система 23 години на добу. У зв`язку з чим, він позбавлений можливості отримувати достатню дозу кисню, сонячного світла, та працювати для отримання УДЗ. Крім того, обвинувачений звертає увагу на те, що за час свого перебування у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» він зазнав достатньо страждань психічного та морального характеру. До того ж наразі вже відбув більшу частину свого покарання в більш суворому режимі тримання та мав час усвідомити все, що накоїв. За час свого перебування у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» отримав задовільну характеристику від заступника начальника СІЗО із соціально-виховної та психологічної роботи.
Отже, обвинувачений просить оскаржуваний вирок залишити без змін.
Водночас просить колегію суддів, у разі такої можливості, змінити вирок та надати йому останній шанс на виправлення.

03 квітня 2022 року обвинувачений звернувся до апеляційного суду із клопотанням надати можливість вступити до лав ЗСУ для проходження військової служби та оборони своєї країни.

Згідно з вироком суду, 28 лютого 2020 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на території Навчально-виховного комплексу (НВК) № 16 за адресою: м.Мелітополь, вул.Сопіна 200, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під приводом поїздки на ринок, отримав від потерпілого ОСОБА_10 належний йому велосипед «Салют» з рамою червоного кольору, вартість якого згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 22-60 від 28 серпня 2020 року, складає 1150 гривень, достовірно знаючи, що повертати майно він не буде, покинув територію НВК № 16 в м. Мелітополь, тим самим шахрайським шляхом заволодів вказаним велосипедом, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1150 гривень.
Крім того, 05 березня 2020 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні спальної кімнати домоволодіння АДРЕСА_2 , де він тимчасово проживав, в ході раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з поверхні підвіконня, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме : мобільний телефон «S-TELL M 558», ИМЕЙ 1- НОМЕР_1 , ИМЕЙ НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, вартістю 900 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора « Київстар», вартістю 50 гривень, без грошових коштів на рахунку та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 950 гривень.
Крім того, 15 травня 2020 року приблизно о 12-00 годині ОСОБА_6 , знаходячись на території центрального ринку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з прилавку крамниці з продажу побутової техніки таємно викрав належну потерпілому ОСОБА_11 сумку «Fila» сірого кольору, вартістю 150 грн, в якій знаходились грошові кошти у розмірі 750 грн та мобільний телефон «Samsung C3322» в корпусі чорно-сірого кольору, вартістю 250 грн, з сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 грн. Після чого, ОСОБА_6 з місця події зник, чим завдав майнової шкоди потерпілому на загальну суму 1 200 грн.
Крім того, 29 травня 2020 року приблизно о 18-00 годині ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_4 , в ході раптово виниклого умислу на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з кишені штанів потерпілого ОСОБА_12 таємно викрав мобільний телефон «Prestigio PAP 301», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, вартістю 1 100 грн, в прозорому чохлі, вартістю 50 грн, в якому знаходилась сім-карта оператора «Київстар», вартістю 50 грн. Після чого, ОСОБА_6 з місця події зник, чим завдав майнової шкоди потерпілому на загальну суму 1 200 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який зазначив, що від апеляційної скарги він не відмовляється, але змінює її та просить пом`якшити призначене йому покарання, фактичні обставини провадження не оспорює; прокурора, який заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обґрунтованості призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є нетяжкими у відповідності до ч.4 ст. 12 КК України, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, проте позитивно характеризується за місцем проживання, його щире каяття, правдиві і послідовні показання, які сприяли встановленню обставин у кримінальному провадженні, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав - його щире каяття, правдиві і послідовні показання, які сприяли встановленню істини у кримінальному провадженні.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення, але не на максимальний строк.
Обставини, на які посилався обвинувачений під час апеляційного розгляду, фактично були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального.
Також враховуючи, що епізоди злочинів, передбачені ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_6 скоєно після засудження за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 31 січня 2019 року, суд обґрунтовано, на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднав невідбуте обвинуваченим покарання, призначене за вказаним вироком.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4