Єдиний унікальний номер 317/986/17
Провадження № 1-о/317/5/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Запорізького районного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з державною установою «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)» заяву ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 та постанови Верховного Суду від 22.09.2020 за виключними обставинами,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 та постанови Верховного Суду від 22.09.2020 за виключними обставинами.
Заява вмотивована тим, що 04.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області ОСОБА_6 був засуджений за п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 121 КК України до довічного позбавлення волі. Запорізький апеляційний суд та Верховний Суд України залишили скарги без задоволення, а вирок без змін. Вказані судові рішення підлягають скасуванню за виключними обставинами. Так, 28.06.1996 була прийнята та набула чинності Конституція України. Під час досудового слідства він був затриманий як підозрюваний 15.12.2016, а 16.12.2016 йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після цього запобіжний захід продовжувався кожні два місяці. Під час попереднього розгляду суд автоматично продовжив запобіжний захід стосовно нього. Конституційний Суд України у рішенні № 1-р/2017 від 23.11.2017 вказав, що продовження судом під час підготовчого судового засідання запобіжного заходу за відсутності клопотання прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду. Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 йому не було відоме. Про нього він дізнався лише 31.01.2022. Якщо і суд і прокурор також не знали про існування цього рішення, то це є виключною обставиною, оскільки є вагомим, істотним та суттєво впливає на законність і обґрунтованість судових рішень. Якщо суду і прокурору було відоме рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017, то судові рішення підлягають скасуванню як постановлені з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Виключною обставиною, яка дає йому право звернутись до суду з відповідним рішенням є рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017.
Засуджений ОСОБА_6 , який наразі перебуває у державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)», спочатку приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Після вирішення клопотання захисника засудженого про відвід суддів, головуючим суддею були оголошені клопотання захисника засудженого про забезпечення участі ОСОБА_6 у судовому засіданні. У ході обговорення даних клопотань засуджений ОСОБА_6 покинув судове засідання, вийшовши із приміщення, в якому він знаходився.
Колегією суддів поставлено на обговорення питання щодо можливості подальшого проведення розгляду справи за відсутності засудженого.
Захисник засудженого, адвокат ОСОБА_7 , та прокурор ОСОБА_5 висловили думку про можливість подальшого розгляду за відсутності засудженого.
Враховуючи те, що судом були створені належні умови для участі засудженого ОСОБА_6 у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проте засуджений на власний розсуд вирішив покинути судове засідання, колегія суддів ухвалила проводити подальший розгляд заяви за відсутності засудженого ОСОБА_6 .
Захисник засудженого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , підтримав доводи заяви, зазначив, що засуджений не знав про рішення Конституційного Суду України, дотримався місячного строку після того як дізнався про нього. ОСОБА_6 вважає, що через тримання під вартою він не зміг реалізувати свої процесуальні права. На думку захисника підлягає застосуванню пункт КПК, де мова йде про Конституційний Суд України.
Прокурор ОСОБА_5 зазначив, що відсутні факти, які вказують на виключність обставин. ОСОБА_6 бажає перегляду за надуманими обставинами.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018 ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 146, п. 9 ч. 2 ст. 115, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

Також судом першої інстанції на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.12.2016 до 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018 відносно ОСОБА_6 змінено та відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 17.12.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2020 вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Приписами ч. 3 ст. 459 КПК України визначено, що виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються, зокрема, обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду (п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК України).

За приписами ч. 5 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано:

1) з підстави, визначеної п. 1 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України;

2) з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не пізніше тридцяти днів із дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного;

3) з підстави, передбаченої п. 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, протягом тридцяти днів із дня, коли вирок у кримінальному провадженні набрав законної сили. У разі неможливості ухвалення вироку суду заяву може бути подано протягом тридцяти днів із дня встановлення відповідною ухвалою або постановою суду обставин, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу.

Процедура перегляду судових рішень за виключними обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 3 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на виключні, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Всупереч встановленим вимогам КПК України у поданій заяві засудженого ОСОБА_6 не зазначені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 459 КПК України можна визнати виключними.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017, на яке посилається засуджений ОСОБА_6 у своїй заяві, дійсно встановлена неконституційність положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України, проте це не вплинуло та не могло вплинути на вирішення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 по суті пред`явленого обвинувачення, адже жодних посилань на ч. 3 ст. 315 КПК України у вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018, ухвалі Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 та постанові Верховного Суду від 22.09.2020 немає. Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 стосується виключно питання неконституційності положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України. Його зміст був відомий колегії суддів на час ухвалення вироку.

Питання продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження вирішувалось лише один раз 10 квітня 2017 року. У вказану дату колегія суддів Запорізького районного суду Запорізької області призначила кримінальне провадження до судового розгляду. Як видно із дослідженої у судовому засіданні ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 10.04.2017, питання продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження ініціював прокурор, заявивши відповідне клопотання та обґрунтувавши необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватою.

Отже встановлені у судовому засіданні обставини спростовують доводи засудженого ОСОБА_6 про автоматичне продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 459, 460, 461, 462, 466, 467 КПК України, суд,-

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_6 про перегляд вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2018, ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.12.2018 та постанови Верховного Суду від 22.09.2020 за виключними обставинами залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення,а особою, яка перебуває під вартою, в цей же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вступна та резолютивна частини ухвали суду складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 02.06.2022.
Повний текст ухвали проголошено 03.06.2022 о 08 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3