ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3228/22 Справа № 318/1269/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року у кримінальному провадженні 0000141 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
в режимі відеоконференції
обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 06 листопада 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшились, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати за застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вказує, що обрання відносно нього найбільш тяжкого запобіжного заходу не відповідає обставинам справи та його особі. Вказує, що підозра не є обґрунтованою, а ризики, на які послався прокурор, не є доведеними.
Окрім цього вказує, що судом було порушено його право на захист, оскільки клопотання прокурора було розглянуто за відсутності його захисника.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, а також ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, судовий розгляд триває, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені.
Таким чином, останній може переховуватися від суду з метою уникнення можливої суворої відповідальності. При цьому судовий розгляд по даній справі триває, не допитані потерпілі та заявлені свідки, а їх покази можуть мати суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики продовжують існувати.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно того, що він клопотання прокурора було розглянути за відсутності його захисника є безпідставними, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 08 вересня 2022 року, під час розгляду клопотання прокурора, захист обвинуваченого ОСОБА_5 здійснював адвокат ОСОБА_8 , який безпосередньо перебував в залі судового засідання.
Таким чином, право обвинуваченого ОСОБА_5 на захист під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушено не було.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року у кримінальному провадженні 0000141 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4