КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000021 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Коцюбинське Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2006 року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно-достроково 07 серпня 2012 року;
- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України на два роки позбавлення волі. Звільнений 24 липня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію»;
- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 190 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком три роки;
- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року на три роки шусть місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 29 травня 2020 року з невідбутою частиною покарання один рік двадцять дев`ять днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на вирок Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення воля.

По справі вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що 13січня 2021 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_7 , проходячи по АДРЕСА_1 , звернув увагу на будинок під номером АДРЕСА_2 , який на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , після чого у нього виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення.
В подальшому, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний та протиправний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, через незачинену хвіртку, зайшов на прибудинкову територію.
Надалі, ОСОБА_7 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей господарської споруди, відкрив двері, проник до приміщення, та заволодів речами потерпілого ОСОБА_11 , а саме: пневматичною гвинтівкою марки «Байкал» модель МР-512, калібру 4,5 мм., вартістю 2250 гривень, металевим льодорубом діаметром 90 мм., вартістю 447 грн., 85 коп., чорною сумкою з рибацьким приладдям кустарного виробництва, вартість якого під час досудового розслідування не встановлена, після чого з викраденими речами вийшов на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де з причин, що не залежали від його волі, не довів свій злочинний умисел до кінця та не виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був виявлений та затриманий.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій свого підзахисного, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а саме звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, в супереч вимог закону, не врахував належним чином даних про особу обвинуваченого, зокрема його вік, стан здоров`я, склад сім`ї тощо.

Також, на думку захисника, судом не прийнято до уваги і тих обставин, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, попросив пробачення у потерпілого, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім того, як зазначає апелянт суд першої інстанції безпідставно не визнав обставинами, які пом`якшують покарання його молодий вік, вибачення у потерпілого, а також вчинення замаху на скоєння кримінального правопорушення.

Вище наведені обставини, згідно доводів апеляційної скарги, вказують, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог чинного КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не заперечуються.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Що стосується доводів захисника про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює. Також судом було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких. ОСОБА_7 є особою, яка неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, в останнє 17 січня 2018 року, звільнений з місць позбавлення волі 29 травня 2020 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 29 днів та менш ніж за рік вчинив новий аналогічний злочин, тобто в період умовно-дострокового звільнення, що дає підстави вважати, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Крім того, ОСОБА_7 не працює, не одружений, осіб на утриманні не має.

За наведеного, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є неможливим. При цьому слід зазначити, що визначене ОСОБА_7 остаточне покарання у розмірі чотирьох років одного місяця позбавлення волі є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.
Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Також, колегія суддів не погоджується з доводами адвоката ОСОБА_6 з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно не визнано його підзахисному таких обставин, що пом`якшують покарання, як його молодий вік, вибачення у потерпілого, а також вчинення замаху на скоєння кримінального правопорушення, оскільки ст. 66 КК України надає суду право, а не зобов`язує, у кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи, визнавати певні обставини такими, що пом`якшують покарання.

За наведеного, колегія суддів вважає вирок Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим не вбачає підстав для його зміни, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на вирок Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року, залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3