Справа № 152/272/22
УХВАЛА
іменем України

08 квітня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/272/22
Провадження №1-кс/152/60/22

Слідчий суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисників підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 та скаргу адвоката ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України,

встановив:

07.04.2022 року ст. слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , погодженим з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Узагальнено клопотання мотивоване тим, що слідчим розглядаються матеріали кримінального провадження №0000043 від 06.04.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що ОСОБА_4 , який має непогашену та не зняту у порядку, передбаченому КК України, судимість за вчинення крадіжки, підозрюється в тому, що 05.04.2022 року приблизно о 11 годині 40 хвилин, в період дії воєнного стану в Україні, прийшов до будівлі храму Святого Флоріана, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та, виявивши відсутність інших осіб, вирішив вчинити крадіжку грошових коштів.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення крадіжки грошових коштів, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 через не замкнуті двері, що розташовані позаду будівлі, проник в приміщення храму Святого Флоріана, де в одній із кімнат виявив в шухляді стола конверт з грошовими коштами, після чого умисно, таємно, повторно викрав виявлені грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, що належали релігійній громаді (парафії) Святого Флоріана.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємного викрадення чужого майна), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у інше приміщення.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України, тобто є тяжким злочином.

За вказаним вище фактом 06.04.2022 року СВ ВП №2 Жмеринського РВП внесено відомості до ЄРДР за ч.4 ст.185 КК України.

06.04.2022 року о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

07.04.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України.

Просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів; визначити розмір застави у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання про застосування саме такого виду запобіжного заходу слідчий зсилається на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, повторно, маючи непогашену судимість, підозрюваний не працює, не має постійного джерела доходів, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, дій щодо пошуку роботи не вчиняв, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків по вказаному кримінальному провадженні; вчинити новий злочин або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вказані обставини, на думку слідчого, свідчать не тільки про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а і про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, зокрема, особисте зобов`язання вважає недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його соціальні зв`язки та репутацію; особисту поруку вважає неможливим застосувати через відсутність у ОСОБА_4 поручителів; заставу вважає неможливим застосувати, оскільки, на переконання слідчого, у випадку сплати застави ОСОБА_4 може продовжити вчиняти злочини та переховуватиметься від органу досудового розслідування і суду; домашній арешт вважає неможливим застосувати, оскільки в умовах воєнного стану ускладнюється виконання такого запобіжного заходу.
При розгляді клопотання прокурор у кримінальному провадженні начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримав зазначене клопотання і просить його задовольнити.

Узагальнено, мотиви позиції сторони обвинувачення наступні.

Так, мотивуючи правову позицію сторони обвинувачення, прокурор ОСОБА_3 зсилається на те, що метою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який законом визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, власної сім`ї, тобто у нього відсутні засоби до існування та міцні соціальні зв`язки, які були б стримуючими факторами для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України.

При цьому, прокурор вважає, що наявні ризики, встановлені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, зокрема, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, повторно, бо має непогашену судимість за вироком Шаргородського районного суду від 05.09.2013 року, яким останнього було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, до того ж підозрюваний не працює, не має постійного джерела доходів, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, дій щодо пошуку роботи не вчиняв, неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, а на теперішній час у Шаргородському районному суді щодо нього розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні крадіжки, то вказане дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, якого особисто знає, а також на свідків по вказаному кримінальному провадженні; вчинити новий злочин.

З метою запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, про які зазначено в клопотанні, зокрема, спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням підозрюваному застави в передбаченому законодавством розмірі: від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вважає, що інший запобіжний захід не буде ефективним та достатнім для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України, оскільки відсутні для цього будь-які стримуючі фактори, що обґрунтовано слідчим у клопотанні.

Прокурор ОСОБА_3 також звертає увагу слідчого судді на те, що не можливо застосувати до ОСОБА_4 інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не буде ефективним та не запобігатиме ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 вважає безпідставною та необґрунтованою скаргу адвоката ОСОБА_5 у порядку ст.206 КПК України, у зв`язку із чим просить відмовити у її задоволенні, враховуючи, що затримання ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України є законним та відповідає вимогам КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисники адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при розгляді клопотання заперечували щодо його задоволення, просили відмовити у застосовуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подав клопотання (скаргу) в порядку статті 206 КПК України (а.п.58-61).

Узагальнено, мотивуючи правову позицію сторони захисту, адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначають про відсутність обґрунтованої підозри та про необґрунтованість ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про які зазначено у клопотанні.

Зокрема, згідно з п.п.5, 6 ч.1 ст. 184 КПК України, клопотання повинно містити виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, натомість, описуючи ризики, передбачені ст.177 КПК України, сторона обвинувачення ґрунтує свої переконання на припущеннях, а не посилається на конкретні матеріали.

Статтею 5 Конвенції затверджено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У клопотанні слідчий зазначає про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, при цьому, на підтвердження наявності вказаного ризику слідчий зазначає лише про тяжкість можливого покарання.

Проте, в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що ризик втечі підозрюваного не може ґрунтуватися лише на основі суворості можливого вироку: «оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії, § 106).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, § 145; Гарицький проти Польщі, § 47; Храїді проти Німеччини, § 40; Ілійков проти Болгарії, §§ 80-81).

Крім того, сторона захисту вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, також не підтверджується жодними конкретними доказами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.п.111-112 рішення ЄСПЛ у справі «Белеветський проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не зазначено доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 особисто знайомий та підтримує зв`язки із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, які вже допитані органом досудового розслідування.

Потерпілим у кримінальному провадженні у ході досудового розслідування визнано ОСОБА_9 (отця Бенедикта), котрий є настоятелем костелу Святого Флоріана у м. Шаргороді, тому не зрозуміло, яким чином ОСОБА_4 може незаконно впливати на нього, враховуючи, що настоятель, дізнавшись про те, що грошові кошти з костелу викрадені саме ОСОБА_4 , повідомив захисникам, що не бажає тримання під вартою останнього та про те, що надав би допомогу підозрюваному, якби той звернувся до нього. При цьому, отець Бенедикт мав намір особисто повідомити суд про вказані обставини, але не зміг, оскільки на час розгляду справи у суді здійснюється хід Хресною Дорогою у м. Шаргород, де він зобов`язаний бути присутнім особисто.

До того ж, слідчий у клопотанні зазначає про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, сторона захисту звертає увагу слідчого судді, що ОСОБА_4 не може продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки воно є закінченим, а на підтвердження можливості вчинення іншого кримінально правопорушення слідчий не надає жодних конкретних доказів.

Крім того, сторона захисту звертає увагу слідчого судді, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу на підтвердження можливого вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки повторність не підтверджено належними та допустимими доказами.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину проти власності, під час допиту підозрюваний визнав провину, сприяв розкриттю злочину.

До того ж, ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, так як з довідки КНП «Шаргородська міська лікарня» від 07.04.2022 року вбачається, що він з 2005 року звертався за допомогою до лікаря-психіатра, йому встановлено діагноз F70.1 (легка розумова відсталість з порушенням поведінки), на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Сторона захисту просить слідчого суддю звернути увагу на те, що підозрюваний є особою з інвалідністю внаслідок психічного захворювання, має мовленнєві проблеми, які є очевидними, але на теперішній час підтвердити наявність групи інвалідності неможливо, оскільки матір ОСОБА_4 , у якої зберігаються вказані документи, знаходиться у Маріуполі, а з нею втрачений зв`язок приблизно місяць з огляду на ситуацію, що склалася у вказаному населеному пункті в умовах воєнного стану. Саме матір, як пояснив захисникам ОСОБА_4 та рідня останнього, яка проживає у с. Клекотина, контролювала прийом та придбання ліків щоденно телефонуючи після того, як він приїхав проживати до бабусі. Відсутність необхідного лікування негативно вплинула на поведінку ОСОБА_4 . Утримання ОСОБА_4 , який має психічне захворювання, поведінкові та мовленнєві проблеми, під вартою в умовах СІЗО сторона захисту вважає негуманним поводженням.

Також, сторона захисту вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання разом з сім`єю, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 06.04.2022 року, зі змісту якої, крім іншого, вбачається, що впродовж останнього часу скарг відносно ОСОБА_4 не надходило.

З наведених мотивів, ризики, зазначені слідчим у клопотанні та підтримані прокурором у судовому розгляді клопотання, сторона захисту вважає необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, сторона захисту звертає увагу слідчого судді на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, з огляду на те, що стороною обвинувачення невірно кваліфіковано дії останнього за вказаною нормою, зокрема, не зазначено, якими умовами воєнного стану скористався підозрюваний для вчинення крадіжки; чим підтверджується кваліфікуюча ознака повторність, враховуючи, що вироку, який набрав законної сили щодо ОСОБА_4 за вчинення крадіжки суду не надано, а довідка Інформаційного центру, яка надрукована на зворотній стороні вимоги слідчого про судимість не є належним та допустимим доказом судимості за вчинення крадіжки.

Підозрюваний ОСОБА_4 , попри наявність очевидних мовленнєвих проблем, на запитання слідчого судді ствердно повідомляв, з чого слідчий суддя в загальному встановив, що він визнає себе винуватим у вчиненні крадіжки грошей в сумі 2500 грн. з костелу Святого Флоріана, що знаходиться у м. Шаргород. Він раніше звертався до настоятеля костелу та отримав від нього для себе одяг та взуття у якості допомоги, а також продукти. 05.04.2022 року він приїхав із с. Клекотина у м. Шаргород, щоб перевірити наявність пенсійних грошових коштів на банківській картці, але їх не виявив, тому пішов до костелу, щоб отримати допомогу, але двері костелу були закриті. Після цього двоє невідомих чоловіків застосували до нього силу, зокрема, штовхали за шию та вдарили у спину і плече, та змусили зайти у приміщення костелу з іншої сторони, де не були замкнені двері. Під їх тиском він зайшов у костел, у шухляді в кімнаті знайшов конверт, з якого викрав 2500 грн. У кімнаті, де він викрав гроші, було більше грошей, а також, знаходилися дорогоцінні речі, хрест, але він їх не чіпав. Викрадені гроші у сумі 2500 грн. він віддав двом невідомим чоловікам, що примушували його до вчинення крадіжки, котрі собі забрали 1500 грн., а йому дали 1000 грн. На ці гроші він купив годинник, цигарки, їжу та вино. Просить не позбавляти його волі, а дозволити проживати з бабусею в с. Клекотина, яка допоможе йому у лікуванні, оскільки із матір`ю, котра знаходиться у Маріуполі, відсутній зв`язок, а саме вона повідомляла, які ліки і в який час йому потрібно приймати, запевняє, що не вчинятиме злочинів.

У поданій у судовому засіданні скарзі в порядку ст.206 КПК України захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просить: перевірити законність затримання ОСОБА_4 ; визнати затримання останнього незаконним; зобов`язати уповноважених осіб негайно звільнити підозрюваного.

Узагальнено скарга мотивована стороною захисту тим, що 06 квітня 2022 року о 13 годині 40 хвилин за адресою м. Шаргород, вул. Героїв Майдану без ухвали слідчого судді старшим слідчим СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_10 був затриманий ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом затримання від 06 квітня 2022 року, який був складений о 13 годині 59 хвилин, ОСОБА_4 було затримано у порядку п.2 ч.1 ст.208 КПК України, тобто якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Під час затримання у ОСОБА_4 було вилучено мобільний телефон марки VІААN білого кольору, гроші в сумі 4 грн. монетами номіналом по 2 грн., гроші в сумі 223 грн. купюрами номіналом одна купюра 200 грн., одна купюра 20 грн. та три купюри по 1 грн.

У протоколі було зазначено, що ОСОБА_4 був одягнутий в шапку зеленого кольору із написом, джинси чорного кольору, кросівки коричневі із чорним, светр сірого кольору.

Проте, а ні цей одяг, а ні вилучені речі не містили жодних слідів кримінального правопорушення, що суперечить підставам затримання, зазначеним у протоколі затримання.

Під час затримання слідчим не було зазначено жодних конкретних підстав затримання без ухвали слідчого судді.

Крім того, затримання ОСОБА_4 відбулося після спливу значного часу від вчинення інкримінованого порушення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Затримання ОСОБА_4 , на переконання сторони захисту, суперечить вимогам ст.29 Конституції України та п.1 (с) ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не відповідає вимогам ст.208 КПК України, тобто є незаконним.

У ході судового розгляду захисники ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали скаргу, а також уточнили з огляду на надані ОСОБА_4 пояснення слідчому судді про те, що невідомі особи примусили його до вчинення крадіжки, застосовуючи фізичну силу, а на тілі підозрюваного (на спині та плечі) наявні очевидні тілесні ушкодження у виді синців та забоїв, зокрема, просили доручити прокурору забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , про наслідки якого повідомити.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_4 , надані сторонами кримінального провадження (прокурором, захисниками) пояснення та зроблені висновки, дослідивши матеріали кримінального провадження, додані слідчим до клопотання, розглянувши та перевіривши клопотання (скаргу) сторони захисту, прийшов до наступного висновку.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, в тому числі, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1); незаконно впливати на потерпілого, свідка (п.3); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5).

Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

КПК України не містить визначення, що саме законодавець розумів під наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Однак, ч.5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, у практиці ЄСПЛ неодноразово звернуто увагу на законність підстав затримання особи, відповідність такого затримання вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також роз`ясненню терміну «обґрунтована підозра».

В п.п.125-128 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2019 року у справі «Кавала проти Туреччини» зазначається, що особа може бути затримана відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення (див. рішення у справі «Єціус проти Литви»…). Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий відповідно до пункту 1 (с) статті 5 не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою (див. рішення у справі «Броган та інші проти Сполученого Королівства»…). Також не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед суду. Об`єктом затримання для допиту є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування (див. рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»…). Однак «обґрунтованість» підозри, на якій повинен ґрунтуватися арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у пункті 1 (с) статті 5. Того факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежатиме від усіх обставин (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»…, «Ільгар Мамедов проти Азербайджану», … «Расул Джафаров проти Азербайджану»…). Відповідно, оцінюючи «обґрунтованість» підозри, Суду необхідно дати можливість встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої пунктом 1 (с) статті 5. Отже, уряд-відповідач повинен надати хоча б деякі факти чи відомості, здатні задовольнити Суд, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину ... Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень».

В п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено: «що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (…). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (…). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватися на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (…)».

Отже, узагальнено, «обґрунтована підозра» означає як наявність фактів, так і наявність лише відомостей, які б задовольняли, а також переконали об`єктивного спостерігача, що саме ця особа, можливо, вчинила кримінальне правопорушення.

Так, з матеріалів, доданих слідчим до клопотання, вбачається, що 06.04.2022 року до ЄРДР внесено відомості про надходження повідомлення від ОСОБА_9 , настоятеля костелу, що знаходиться в АДРЕСА_1 , про те, що 05.04.2022 року приблизно о 11.40 годині невідома особа проникла до приміщення костелу Святого Флоріана, звідки вчинила крадіжку грошових коштів у сумі 2500 грн.; кваліфікація злочину ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.п.4).
Надходження повідомлення підтверджується рапортом чергового ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП (а.п.5) та протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 06.04.2022 року (а.п.6).

07.04.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної із проникненням до іншого приміщення, повторно, в умовах воєнного стану (а.п.23-24).

Зауважень та заперечень щодо повідомлення про підозру та щодо кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, зокрема, щодо наявності або відсутності кваліфікуючих ознак повторність та вчинення злочину в умовах воєнного стану, при врученні повідомлення про підозру стороною захисту не висловлено.

ОСОБА_4 , допитаний в якості підозрюваного 07.04.2022 року в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , визнав себе винуватим у вчиненні крадіжки грошових коштів з приміщення костелу Святого Флоріана (а.п.25).

При допиті підозрюваного стороною захисту також не висловлено заперечень щодо кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення.

В судовому засіданні сторона захисту наполягає на тому, що відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність кримінального правопорушення, з огляду на те, що до матеріалів кримінального провадження не додано вироку суду, яким би ОСОБА_4 був засуджений та відбував чи відбув покарання за вчинення крадіжки для з`ясування того факту, погашена чи не погашена попередня судимість.

Також, в судовому засіданні сторона захисту наполягає на тому, що відсутня така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину в умовах воєнного стану, з огляду на те, що норма ч.4 ст.185 КК України не кваліфікує злочин як такий, що вчинений у період дії воєнного стану, а саме як такий, що вчинений в умовах воєнного стану, тоді як сторона обвинувачення у повідомленій ОСОБА_4 підозрі не зазначає, які умови воєнного стану використав ОСОБА_4 , що сприяли йому вчинити крадіжку, наприклад, повідомлення про повітряну тривогу, переміщення відвідувачів костелу та служителів костелу до укриття внаслідок повітряної тривоги, або інші умови.

Слідчий суддя звертає увагу на наступне.

У кримінальному провадженні №0000043 здійснюється досудове розслідування.

У межах цього кримінального провадження №0000043 ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 05.04.2022 року приблизно о 11.40 годині проник до приміщення костелу Святого Флоріана, що знаходиться у м. Шаргород, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 2500 грн., яка поєднана з проникненням у інше приміщення та вчинена в умовах воєнного стану, тобто підозрюється за ч.4 ст.185 КК України.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має надати оцінку: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; існуванню ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам.

Відтак, щодо обґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає, що наразі ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України, яка, на переконання суду, є обґрунтованою, оскільки поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити будь-якого об`єктивного спостерігача, в тому числі слідчого суддю, щодо ймовірності звинувачення ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки, подолано.

Отже, з огляду на практику ЄСПЛ, яка є частиною національного законодавства України, підозра, повідомлена ОСОБА_4 , є обґрунтованою.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне провадження наразі перебуває на стадії досудового розслідування, остаточне обвинувачення ОСОБА_4 не пред`явлено та не викладено у обвинувальному акті з зазначенням всіх кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, обґрунтованість якого буде досліджуватиметься судом в ході судового розгляду.

При цьому, в ході досудового розслідування сторона захисту не позбавлена права заявляти обґрунтовані клопотання про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, або оскаржити повідомлення про підозру у порядку, передбаченому ст.303 КПК України.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтованість підозри та наявність або відсутність тих чи інших кваліфікуючих ознак у кримінальному правопорушенні, не є ідентичними або тотожними поняттями.

Отже, оскільки захисники підозрюваного зазначають, що кваліфікація дій ОСОБА_4 , на їх переконання, є невірною, то суд вважає за необхідне роз`яснити стороні захисту, що оцінку обґрунтованості кваліфікації дій особи не може здійснювати при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, оскільки це є компетенцією суду при розгляді обвинувального акту.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється за ч.4 ст.185 КК України.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що і сам ОСОБА_4 не заперечує факту вчинення крадіжки грошей з приміщення костелу Святого Флоріана, що знаходиться у м. Шаргород.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину також підтверджується протоколом допиту потерпілого від 06.04.2022 року (а.п.9); відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 06.04.2022 року, з яких вбачається, що місцем огляду є територія та приміщення костелу по АДРЕСА_1 , та в ході огляду у одній з кімнат виявлено столик з відкритими шухлядами (а.п.7-8).
Так, вказані докази підтверджують, що крадіжку було вчинено, а сам ОСОБА_4 не заперечує факту викрадення грошових коштів з приміщення костелу, тоді як кваліфікація дій останнього не є предметом розгляду слідчого судді у цьому кримінальному провадженні.
Щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, про які зазначає слідчий у клопотанні та прокурор у ході судового розгляду клопотання, та оцінюючи доводи захисників підозрюваного ОСОБА_4 про відсутність цих ризиків, слідчий суддя зазначає про таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, оцінивши доводи сторони обвинувачення, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не навела обставин із належними доказами, що б підтверджували ризики переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу ним на потерпілого чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Так, слідчий суддя констатує, що ОСОБА_4 на момент затримання у розшуку не перебував.

Також, слідчий суддя враховує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким, згідно із класифікацією, передбаченою ст.12 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Разом з тим, тяжкість покарання, яка ймовірно загрожує особі за вчинений злочин, не є ризиком, встановленим у ст.177 КПК України, та не може самостійно свідчити про те, що через тяжкість ймовірного покарання ОСОБА_4 переховуватиметься від органу досудового розслідування чи суду.

Лише в сукупності з іншими ризиками тяжкість покарання може свідчити про можливість переховування особи від органу досудового розслідування.

Проте, ризики, наведені у клопотанні, що передбачені п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, також не знайшли підтвердження доказами.

Так, у матеріалах кримінального провадження наявні протокол прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 (а.п.6), протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 , який є настоятелем костелу Святого Флоріана в м. Шаргороді (а.п.9), протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.п.16, 17, 18), тобто вказані особи, про яких стало відомо ОСОБА_4 в ході досудового розслідування, вже допитані слідчим, їх показання зафіксовані у відповідних протоколах, вони не повідомляють про побоювання за свою безпеку з боку ОСОБА_4 , а в сукупності повідомили лише про відомі їм обставини крадіжки грошей невстановленою особою, про обставини придбання ОСОБА_4 05.04.2022 року приблизно о 18 годині в магазині спиртних напоїв та продуктів і розрахунку купюрою номіналом 200 грн., які останній приніс за місцем свого теперішнього проживання, а також факту впізнання ОСОБА_4 одним із свідків ( ОСОБА_12 , яка є продавцем магазину), по фототаблиці, представленій поліцейським, тоді як у матеріалах провадження відсутній відповідний протокол впізнання.
Доказів того, що ОСОБА_4 особисто знайомий з вказаними особами та може чинити на них незаконний вплив будь-яким способом, стороною обвинувачення суду не надано.
Відтак, слідчий суддя не вбачає ризику незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_4 підозрюється, слідчий суддя зауважує, що у врученій ОСОБА_4 підозрі повідомляється про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який є закінченим, тому ствердження про продовження ним кримінального правопорушення є безпідставним.
Також, слідчий суддя вважає безпідставним посилання прокурора на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, підтвердженням чого прокурор вважає те, що судимість ОСОБА_4 за попереднім вироком суду, яким останнього було засуджено за крадіжки, не погашена, а також те, що у провадженні Шаргородського районного суду вже знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 по обвинуваченню за ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, доказом наведених вище обставин прокурор вважає вимогу-довідку УІПКП (а.п.13-14).
Так, вимога-довідка УІПКП (а.п.13-14), не є доказом вчинення ОСОБА_4 корисливих злочинів, в тому числі, крадіжок, чи доказом незнятої або непогашеної у передбаченому законом порядку судимості, у розумінні ст.84 КПК України, оскільки носить інформативний характер для слідчого чи прокурора про те, у якому суді України можливо отримати копію вироку щодо особи, оскільки тільки вироком суду, який набрав законної сили, можна підтвердити наявність у особи судимості, а також у якій установі виконання покарань можливо отримати докази про повне відбуття покарання особою, строк та підстави звільнення від покарання, для підтвердження або спростування того факту, що судимість за попереднім вироком непогашена або незнята.
Вказане дає достатні підстави вважати, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України так само відсутній.

Відтак, слідчий суддя констатує, що слідчий у клопотанні та прокурор у ході судового розгляду клопотання не довели наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, встановленим у ст.177 КПК України, про що зазначається у клопотанні слідчого та підтримано прокурором у ході судового розгляду клопотання, то слідчий суддя зауважує, що вказані особи не розглядають застосування щодо ОСОБА_4 іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу.

Разом з тим, при встановленні слідчим суддею відсутності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, про які вказує у клопотанні слідчий, відсутні підстави для розгляду цього питання, з огляду на вимоги ст.194 КПК України.

Так, ч.1 ст.194 КПК України встановлено під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.2 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, оскільки під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявності всіх обставин, передбачених у ч.1 ст.194 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, то у застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою слід відмовити.

Відтак, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу прокурора на те, що, відповідно до довідки та довідки-характеристики, що видані органом місцевого самоврядування відносно ОСОБА_4 (а.п.11, 12), а також паспорта останнього (а.п.10) вбачається, що підозрюваний має постійне зареєстроване місце проживання, щодо нього відсутні скарги на поведінку та компрометуючі матеріали, останній проживає з бабою, тітками та дядьком, їх дітьми, тобто у колі сім`ї та має стійкі соціальні зв`язки. При цьому, доказів, які свідчать про негативний вплив членів сім`ї на ОСОБА_4 , слідчому судді не представлено.

З наведених підстав слідчий суддя не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_4 вимог ч.3 ст.194 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Також, слідчий суддя звертає увагу прокурора на те, що, відповідно до довідки КНП «Шаргородська міська лікарня» від 07.04.2022 року за №405, ОСОБА_4 з 2005 року, тобто з дев`ятирічного віку, перебуває на обліку у лікаря-психіатра лікарні з приводу діагнозу F70.1 (легка розумова відсталість з порушенням поведінки) (а.п.15).

При цьому, у клопотанні слідчим та при його погодженні прокурором вказана обставина жодним чином не врахована, зокрема, чи може ОСОБА_4 з легкою розумовою відсталістю з порушенням поведінки та очевидними мовленнєвими порушеннями, утримуватися в умовах суворості ІТТ та СІЗО з іншими особами, та чи не досягне це порогу надмірно жорстокого поводження з особою, з урахуванням того, що відповідний висновок експерта про можливість утримувати ОСОБА_4 в умовах ІТТ та СІЗО відсутній, і у випадку застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи не створить це перешкод у отриманні останнім кваліфікованої психіатричної медичної допомоги у разі потреби.

Також, слідчий суддя зауважує, що захисники обвинуваченого упродовж розгляду клопотання зсилалися на те, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю, разом з тим, не надали на підтвердження цієї обставини жодного доказу.

Так, ОСОБА_4 , будучи затриманим 06.04.2022 року, тримався в умовах ІТТ ВП №2 Жмеринського РВП, тому вказаного доказу подати слідчому судді не міг.

Разом з тим, захисники обвинуваченого не були позбавлені ні права, ні можливості звернутися у відповідні органи ПФУ, соціального захисту, міську лікарню, де на відповідному обліку у лікаря-психіатра знаходиться ОСОБА_4 , щоб отримати відповідні докази наявності чи відсутності у останнього інвалідності, пенсійного чи соціального забезпечення, можливості утримуватися в умовах ІТТ чи СІЗО.

Щодо клопотання (скарги) в порядку статті 206 КПК України, поданого адвокатом ОСОБА_5 у ході судового розгляду, слідчий суддя, перевіривши законність затримання ОСОБА_4 , звертає увагу на наступне.

Так, слідчий суддя встановив, що 06 квітня 2022 року о 13 годині 40 хвилин слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 у м. Шаргород, на вул. Героїв Майдану, у відділенні поліції №2 затримав ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000043, що внесено до ЄРДР 06.04.2022 року, що вбачається із протоколу затримання (а.п.20-21).

До здійснення затримання слідчим, цьому передувало затримання ОСОБА_4 06.04.2022 року о 13 годині 40 хвилин оперативним уповноваженим СКП ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_14 , що вбачається із відповідно рапорту останнього (а.п.19).

Згідно з протоколом затримання від 06 квітня 2022 року, складання якого розпочато о 13 годині 59 хвилин, а закінчено о 16 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 було затримано на такій підставі: якщо безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (а.п.20 на звороті).

Відтак, затримання ОСОБА_4 , згідно із вказаним протоколом, здійснювалося з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.208 КПК України.

Так, п.2 ч.1 ст.208 КПК України встановлено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, лише у випадку, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Слідчий суддя при перевірці законності затримання ОСОБА_4 дослідив та проаналізував протокол затримання останнього, протокол прийняття заяви потерпілого, протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколи допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протокол огляду місця події.

Так, під час затримання у ОСОБА_4 було вилучено мобільний телефон марки VІААN білого кольору, гроші в сумі 4 грн. монетами номіналом по 2 грн., гроші в сумі 223 грн. купюрами номіналом одна купюра 200 грн., одна купюра 20 грн. та три купюри по 1 грн.

Доказів того, що вилучені у ОСОБА_4 при затриманні речі містять сукупність очевидних ознак, які вказують на те, що саме він щойно вчинив злочин, стороною обвинувачення слідчому судді не надано.

У протоколі затримання вказується, що ОСОБА_4 був одягнутий в шапку зеленого кольору із написом, джинси чорного кольору, кросівки коричневі із чорним, светр сірого кольору.

Доказів того, що цей одяг ОСОБА_4 містить сукупність очевидних ознак, які вказують на те, що саме він щойно вчинив злочин, стороною обвинувачення слідчому судді не надано.

Із протоколу прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_9 від 06.04.2022 року та з протоколу його допиту від 06.04.2022 року (а.п.6, 7-8) не вбачається, що потерпілий вказує на ОСОБА_4 , як на особу, яка щойно вчинила крадіжку грошей.

До того ж, прийняття заяви потерпілого та його допит здійснювалися не безпосередньо після вчинення злочину, а після спливу доби, відтак, вживання термінів «безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення» та «щойно вчинила злочин» у протоколі затримання ОСОБА_4 не відповідає фактичним обставинам.

Допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.п.16, 17, 18) не тільки не вказують на відомі їм обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, а більше того, не можуть бути очевидцями злочину, оскільки у такому випадку відсутній склад кримінального правопорушення крадіжки, вчинення якого передбачає таємність викрадення.

З протоколу огляду місця події від 06.04.2022 року (а.п.7-8) не вбачається зафіксування жодних ознак, які б вказували, що саме ОСОБА_4 щойно вчинив крадіжку.

Таким чином, слідчий суддя встановив, що ОСОБА_4 був затриманий 06.04.2022 року за злочин, що був вчинений 05.04.2022 року, у якому він підозрюється, згідно з протоколом затримання, тому не вбачається, що на момент його затримання слідчий мав підстави для зазначення «безпосередньо після вчинення злочину», як того вимагає п.2 ч.1 ст.208 КПК України.

Посилання на вказану норму мало б супроводжуватися поданням слідчому судді доказів на підтвердження стверджуваного факту, однак протокол затримання не містить жодного посилання на інформацію, яка вимагається вказаною нормою закону.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Александровська проти України» (рішення від 25.03.2021 року), в якій розглядалася, в тому числі, скарга в частині затримання заявниці за відсутності судового рішення, у порядку п.2 ч.1 ст.208 КПК України, Суд вказав, що протокол затримання не містив жодної інформації, яка вимагається цим положенням, і, на думку Суду, без цієї інформації протокол затримання не становив важливої гарантії, що затримання заявниці відбулося на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину.

Відтак, слідчий суддя вважає, що затримання ОСОБА_4 з тих підстав, які зазначені в протоколі, є незаконним, оскільки під час затримання слідчим не було зазначено жодних конкретних підстав затримання без ухвали слідчого судді, та до того ж, після спливу значного часу (однієї доби) від вчинення інкримінованого порушення.

Частинами 1, 2, 3 ст.206 КПК України встановлено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Отже, ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти у порядку, передбаченому ч.3 ст.206 КПК України.

З огляду на те, що ОСОБА_4 повідомив слідчому судді, що двома невідомими особами до нього застосовано насильство (хапання за шию, нанесення ударів по спині і по плечах), також продемонстровано наявність тілесних ушкоджень у судовому засіданні, що зафіксовано в ході судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів фіксування кримінального провадження, тоді як у протоколі про затримання чи будь-якому іншому документі відсутнє зазначення про наявність цих тілесних ушкоджень, а також враховуючи, що ОСОБА_4 затримувався двічі, спершу оперативним уповноваженим СКП ВП №2 (а.п.19), після чого слідчим (а.п.20-21), з врахуванням мовленнєвих проблем у підозрюваного, у слідчого судді виникли об`єктивні побоювання щодо застосування насильства при затриманні ОСОБА_4 , у зв`язку із чим вважає за необхідне доручити начальнику Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , про наслідки якого повідомити слідчого суддю, підозрюваного та його захисників.

Відтак, скарга адвоката ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України, доповнена в ході розгляду адвокатом ОСОБА_6 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 206, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 відмовити.

Скаргу адвоката ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України задовольнити.

Визнати незаконним затримання ст. слідчим СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_4 06.04.2022 року о 13 годині 40 хвилин в межах кримінального провадження №0000043, внесеного до ЄРДР 06.04.2022 року.

Зобов`язати уповноважену службову особу ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, під вартою у якому знаходиться ОСОБА_4 , негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти, якщо у вказаної службової особи відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Доручити начальнику Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , про наслідки якого повідомити слідчого суддю, підозрюваного та його захисників.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу негайно після її оголошення вручити начальнику Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваному ОСОБА_4 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Шаргородського
районного суду
Вінницької області ОСОБА_1