Справа № 612/480/21
УХВАЛА

11.08.2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000278 від 19.06.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою на 60 днів.
Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження обвинуваченій раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити на домашній арешт, проти чого заперечував прокурор.
Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 на 60 днів, вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод іст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а саме: у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене в стані алкогольного сп`яніння, за що законодавством передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що може спонукати особу до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).
ЄСПЛ наголошує у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства від 28.10.1994, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для отримання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні «особливої категорії злочинів», а у справі «Боротюк проти України» від 16.10.2010 визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, та ризик ухилення обвинуваченого від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення.
Крім того, враховуючи те, що судовий розгляд по даній справі ще не розпочався, судом не досліджені усі докази, покази свідків та потерпілих, які мають суттєве значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження, тому зберігається ризик незаконного впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченої, якій з матеріалів кримінального провадження відоме їх місце проживання.
Суд враховує і дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка не одружена, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, раніше судима, не працює, не має стабільного джерела доходу, постійного місяці проживання, що на переконання суду вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків та на існування ризику вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень.
У зв`язку з викладеним, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, оскільки заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою, не зменшилися до теперішнього часу та до обвинуваченої не можуть бути застосовані більш м`які альтернативні запобіжні заходи, тому клопотання обвинуваченої т а її захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 314, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 жовтня 2022 року включно.
В клопотанні обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченою, її захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суддя: