Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/739/22
Номер провадження: 1-кп/511/124/22

14 червня 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001291 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.10.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, інспектора прикордонної служби 1 категорії гранатометника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «головний сержант», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 332, ч.2 ст. 419КК України,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що:
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
18 березня 2014 року - з дня опублікування набрав чинності Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Пунктом 1 зазначеного Указу Виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 визначено оголосити та провести часткову мобілізацію (далі - мобілізація).
Згідно п. 4 вказаного Указу визначено Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Тобто, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів, крім інших, відносяться органи охорони державного кордону та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Згідно положень ст.ст. 1, 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» - Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який здійснює забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 198 - ОС від 30 липня 2021 року ОСОБА_4 , який проходить військову службу за контрактом, призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії - гранатометника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «головний сержант».
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, та проходячи її на вказаній посаді, головний сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції та законів України, знати та виконувати службові обов`язки, які визначаються статутами Збройних Сил України, відповідними положеннями та інструкціями, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших військовослужбовців.
Крім того, головний сержант ОСОБА_4 зобов`язаний дотримуватися вимог Кодексу доброчесної поведінки персоналу Державної прикордонної служби України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, уміло поєднувати повсякденну вимогливість з дотриманням прав і свобод та відомчих стандартів культури.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну прикордонну службу» органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України. Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.
Згідно посадової інструкції інспектора прикордонної служби 1 категорії - гранатометника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , виконуючи службові обов`язки за вказаною посадою, зокрема, відповідає за безпосередню охорону державного кордону, протидію правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, зобов`язаний додержуватись Конституції України» законів України, статутів Збройних Сил України, Кодексу професійної етики військовослужбовця Державної прикордонної служби України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження військової служби, а також виконувати накази старших начальників, безпосередньо виконувати завдання з охорони державного кордону, не допускати вчинення злочинів та адміністративних правопорушень, запобігати злочинам та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, виявляти та затримувати осіб, які скоїли злочини та адміністративні правопорушення, протидія яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України.
Згідно п.3 ч. 1 Розділу II «Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України» затвердженого наказом МВС України від 30.11.2018 № 971, відповідно до особливостей оперативно-службової діяльності основними завданнями прикордонного загону є, зокрема, протидія незаконній міграції на державному кордоні та в межах контрольованих прикордонних районів.
Згідно преамбули до ЗУ України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань міграції» N 3773-УІ ( 3773-17 ) від 22.09.2011 з метою вдосконалення правових засад реалізації державної міграційної політики, забезпечення умов для реалізації прав мігрантів, активізації двосторонніх контактів у всіх сферах міжнародних відносин, посилення юридичної відповідальності як іноземців, так і громадян України за порушення міграційного законодавства Верховна Рада України постановляє статтю 332 Кримінального кодексу України ( 2341-14 ) (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., N 25-26, ст. 131) викласти в такій редакції: "Стаття 332. Незаконне переправлення осіб через державний кордон України 1. Незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод - караються позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину. 2. Ті самі дії, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або без такої. 3. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів, - караються позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину та з конфіскацією майна".
Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів віднесені органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у ЗС України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції і беруть безпосередню участь зокрема у нагляді і контролі за виконанням законів, у зв`язку із чим ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу.
Згідно з ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 під час виконання обов`язків з охорони державного кордону України є представником влади і внаслідок цього є службовою особою обов`язком якого є протидія незаконній міграції на державному кордоні та в межах контрольованих прикордонних районів.
Разом з тим, ОСОБА_4 використовуючи надану йому владу, діючи на порушення наведених вимог законодавства, із корисливих мотивів, став на злочинний шлях за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовою службовою особою, працівником правоохоронного органу - інспектором прикордонної служби 1 категорії - гранатометником 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «головний сержант», діючи організованою групою з громадянами України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та іншою невстановленою особою, з метою особистого збагачення, умисно, з корисливих мотивів, відповідно до відведеної ролі пособника, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 06.11.2021 в період з 7 години 20 хвилин по 9 годину 10 хвилин сприяв незаконному, поза визначеними пунктами пропуску, переправленню громадян України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , через державний кордон України до Республіки Молдови, у місці, що знаходиться поблизу пункту пропуску міжнародного сполучення «Кучурган», біля села Новокрасне Роздільнянського району Одеської області, шляхом повідомлення учасникам організованої групи точної дати та місця незаконного перетину кордону, забезпечення не викриття злочинної діяльності з боку працівників ДПС України.
ОСОБА_4 , перебуваючи старшим у прикордонному наряді будучи військовослужбовцем та начальником для молодшого прикордонного наряду - військовослужбовця строкової служби оператора групи застосування впс «Степанівка» солдата ОСОБА_10 , завідомо знаючи, що на ввіреній йому під охорону ділянці Державного кордону України з Республікою Молдова планується здійснення незаконного перетину кордону двома особами поза межами пункту пропуску через загороджувальний паркан, в порушення вимог статті 3 розділу III «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», порушуючи статутні правила несення прикордонної служби, умисно самоусунувся від виконання службових обов`язків та допустив можливість перетину державного кордону на ввіреній йому під охорону ділянці, а саме: приблизно о 08 години 10 хвилин 06.11.2021 не зупинив автомобіль марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , в кузові білого кольору, який рухався у напрямку державного кордону, та в якому знаходились раніше знайомий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та громадяни ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , без перевірки їх документів та не з`ясувавши підстави знаходження цих осіб у прикордонній зоні, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, відповідно до відведеної йому ролі пособника, надав згоду на подальших рух автомобіля до державного кордону України.
В подальшому, головний сержант ОСОБА_4 рухаючись разом з солдатом строкової служби ОСОБА_10 до ввіреного йому під охорону ділянки державного кордону, побачивши що троє осіб вже перетнули контрольно- слідову смугу та знаходяться біля паркану державного кордону України, не доповів черговому по підрозділу про виявлене правопорушення, та не прийняв відповідних заходів реагування, на зауваження солдата ОСОБА_10 не відреагував, зробивши вигляд що нічого не знає, жодних дій щодо припинення незаконного перетину кордону не вжив, і створив умови для порушення державного кордону України та небезпеку охоронюваним державою інтересам у вигляді:
-підриву авторитету та престижу органів військового управління, бойової готовності ввіреного підрозділу в умовах особливого періоду та обороноздатності держави, падінні авторитету командування в очах підлеглих;
-грубого порушення встановленого порядку несення військової служби щодо охорони державного кордону, як наслідок підриву авторитету Державної прикордонної служби України серед цивільного населення, недовіри з боку суспільства до якості дотримання військовими службовими особами своїх службових обов`язків в частині охорони державного кордону;
-підірвав авторитет Державної прикордонної служби України в очах прикордонної служби суміжної держави та її громадян;
-зрив виконання прикордонним нарядом безпосередньо покладених на нього обов`язків, що призвело до тяжких наслідків - безперешкодної можливості незаконного перетину кордону, вчинене в умовах особливого періоду.
Дії, у яких обвинувачується ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 332 КК України - як сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками вчинених щодо кількох осіб організованою групою, з корисливих мотивів, службовою особою з використанням службового становища та ч.2 ст. 419 КК України- як порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, що призвело до тяжких наслідків, вчинене в умовах особливого періоду.
27.04.2022 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено по даному кримінальному провадженню №0001291 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.10.2021 року угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 з другої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 332 та ч.2 ст.419 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у зазначених діянях.
Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення злочинів за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 5 місяців, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна; за ч.2 ст.419 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 6 місяців та керуючись ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна.Також, сторони, враховуючи обставини справи та особу винного, керуючись ст. 62 КК України, вважають за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один ) рік 6 (шість) місяців на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один ) рік 6 (шість) місяців.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, та наслідки її невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 та прокурору Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 .
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим в вчиненні даних злочинів, шляхом опитування повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди, просив вказану угоду із прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 затвердити і призначити йому узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 також не заперечував проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердив в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення та погодився на призначення покарання за вчинення злочинів: за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 5 місяців з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна; за ч.2 ст.419 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 6 місяців та керуючись ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна.Також, керуючись ст. 62 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один ) рік 6 (шість) місяців на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один ) рік 6 (шість) місяців.
Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості та підтвердив, що вона укладена у його присутності та за його участю. При укладенні угоди права та свободи обвинуваченого ОСОБА_4 порушені не були.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є тяжкими злочинами.
Узгодженою угодою про визнання винуватості міра покарання для обвинуваченого установлена, з урахуванням характеризуючих даних обвинуваченого.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків злочину, наявність на утриманні непрацездатної матері, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 угоди, свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час підготовчого судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Крім того, статтею 62 КК України визначено, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.
Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.
Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків злочину, наявність на утриманні непрацездатної матері, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин та відсутність обставин, що б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ч.1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст. 332 КК У країни у вигляді позбавлення волі строком 1рік 5 місяців, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна та у санкції за ч.2 ст.419 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 6 місяців. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна. Та відповідно до ст. 62 КК України, суд вважає за можливе замінити покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі на 1 рік 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні. Таке покарання буде відповідати вчиненим обвинуваченим ОСОБА_4 злочинів і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про визнання винуватості.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.
Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 09.11.2021 року був накладений арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, на майно, що вилучено 06.11.2021 року у ході проведення огляду місця події, а саме земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, на відстані приблизно два кілометра від АДРЕСА_2 ), а саме на: мобільний телефон Apple iPhone 7, чорного кольору, iMei НОМЕР_3 з сім карткою та мобільний телефон Redmi, блакитного кольору, iMei 1: НОМЕР_4 , iMei 2: НОМЕР_5 з двома сім картками. (а.к.п.174-177, т.1)
У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_9 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.124, 314, 368, 369-371,373, 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 квітня 2022 року, укладену між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню №0001291 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.10.2021 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 332, ч.2 ст.419 КК України та призначити йому покарання узгоджене сторонами кримінального провадження
-за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 5 місяців, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна;
-за ч.2 ст.419 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1рік 6 місяців.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1рік, з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст. 62 КК України замість позбавлення волі строком1 (один ) рік 6 (шість) місяців призначити ОСОБА_4 покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком 1 (один ) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання тобто з 28.01.2022 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_9 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2021 року на тимчасове вилучене майно, а саме: мобільний телефон Apple iPhone 7, чорного кольору, iMei НОМЕР_3 з сім карткою та мобільний телефон Redmi, блакитного кольору, iMei 1: НОМЕР_4 , iMei 2: НОМЕР_5 з двома сім картками.(а.к.п.174-177, т.1)
Речові докази: мобільний телефон Apple iPhone 7, чорного кольору, iMei НОМЕР_3 з сім карткою та мобільний телефон Redmi, блакитного кольору, iMei 1: НОМЕР_4 , iMei 2: НОМЕР_5 з двома сім картками, які зберігаються в камері схову другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, після нбрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1