Справа № 369/5291/22
Провадження № 1-кп/369/1728/22
В И Р О К
іменем України
13.07.22 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000652 від 07.10.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Подолянське Віньковецького району Хмельницької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

07.10.2021 року близько 13 години водій ОСОБА_7 , керуючи вантажним автомобілем марки «Ford Cargo», д/н НОМЕР_1 , який належить ТОВ «СПЕЦ КОМПЛЕКТ ПОСТАЧ», транзитом через місто Боярка Фастівського району Київської області, рухаючись по вулиці Грушевського від села Малютянка в напрямку центру міста Боярка, не виконав вимоги дорожнього знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив пункт 33.3.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, продовжуючи рух та рухаючись вулицею Хрещатик м. Боярка, в порушення вимог пункту 1.5 ПДР України (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життя або здоров`я громадян, завдавати матеріальних збитків), пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі), розпочинаючи рух перед нерегульованим пішохідним переходом, не переконався, що не створить небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, в порушення вимог п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), здійснив наїзд на ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вулиці Хрещатик міста Боярка з права наліво відносно напрямку руху автомобіля «Ford Cargo», д/н НОМЕР_1 , та в момент наїзду знаходився на пішохідному переході.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП. Смерть ОСОБА_8 наступила внаслідок поєднаної травми груди, живота і тазу, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 10.1 та п. 33.3.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у висунутому обвинуваченні визнав, підтвердив обставини вчиненого, а також повідомив, що в той день він перебував на роботі як водій ТОВ «СПЕЦ КОМПЛЕКТ ПОСТАЧ», наїзд на пішохода стався випадково, про вчинене від відверто шкодує, у вчиненому щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, за вчинене просив не позбавляти його волі, а також права керування транспортними засобами, оскільки водіння є його єдиним заробітком.

Потерпіла ОСОБА_4 суду повідомила, що дійсно наїзд на чоловіка мав випадковий характер, вона переходила проїзну частину по пішохідному переходу, а чоловік був позаду неї, вона почула як розпочав рух вантажний автомобіль та глухий звук, а коли обернулась, чоловік лежав на дорозі. Також потерпіла підтвердила, що приймає вибачення потерпілого та його посильну допомогу.

За таких обставин, враховуючи позицію обвинуваченого, з`ясувавши, чи правильно розуміють всі учасники зміст фактичних обставин, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України з допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та виконання ним в день ДТП трудових обов`язків, в також документів, які стосуються речових доказів та процесуальних витрат.
Тому суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю і кваліфікує його дії за вказаною статтею як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд бере до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має офіційне місце роботи водія. Обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують відповідальність, не встановлено.

На підставі викладеного суд, враховуючи всі обставини вчиненого ОСОБА_7 діяння, а також думку прокурор, який орієнтував суд на призначення покарання з іспитовим строком без позбавлення права керування транспортними засобами, думку потерпілого та її представника, які підтримали позицію прокурора, доводи захисника, приходить до переконання про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, без призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що дасть можливість ОСОБА_7 працювати.
Крім того, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та відсутність судимостей, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю його поведінки уповноваженим органом з питань пробації, а тому ухвалює рішення про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з встановленням іспитового строку.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ч. 9 ст. 100 КПК України. Судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого. Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 129, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0000652 у розмірі 5835 (п`яти тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 08 коп.

Речовий доказ у справі вантажний автомобіль марки «Ford Cargo», д/н НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ТОВ ««СПЕЦ КОМПЛЕКТ ПОСТАЧ», залишити у розпорядженні юридичної особи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою від 19.10.2021 року слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва на автомобіль марки «Ford Cargo», д/н НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_9