ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1337/22 Справа № 199/5837/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іза Хустського району Закарпатської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який не має місця реєстрації, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 , було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування, тобто до 15 жовтня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 104 000 гривень.
Рішення суду обгрунтовано тим, що 17 серпня 2022 року за підозрою у скоєнні розслідуваного злочину в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_8 , якому 18 серпня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, і за яке підозрюваному загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.
Обґрунтованість підозри підтверджується копією протоколу прийняття заяви про вчинення злочину, копією протоколу огляду місця події, копією протоколу допиту потерпілого, копіями протоколів допиту свідків, копіями протоколів пред`явлення особи для впізнання, копією повідомлення про підозру, а також іншими матеріалами клопотання в їх взаємозв`язку та сукупності.
Також, на думку суду, доведеними є зазначені в клопотанні ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного, який раніше судимий, та розуміючи тяжкість підозри та покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, залишивши місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання. А з огляду на відсутність у підозрюваного постійного офіційного місця роботи та сталого заробітку, який раніше неодноразово судимий та реально відбував значні за тривалістю строки покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_8 вочевидь на шлях виправлення не став та може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська скасувати, обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а в разі незадоволення скарги у вказаній частині - зменшити розмір застави в межах 20 прожиткових мінімумів для працездатної особи.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обраний відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, а визначений в якості альтернативного запобіжного заходу розмір застави є надмірним та таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.
Зазначає, що у клопотанні слідчий та прокурор у судовому засіданні посилалися на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя дійшов висновку про наявність вказаних ризиків, проте, сторона захисту вважає ці ризики абстрактними, необґрунтованими та недоведеними стороною обвинувачення.
Вважає, що слідчий суддя всупереч вимогам КПК України взагалі не дослідив можливість призначення підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, хоча сторона захисту наголошувала, що призначення запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечило б належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Крім того, апелянт вказує на те, що в своєму клопотанні слідчий просив визначити заставу - 80 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, слідчий суддя, задовольняючи клопотання, визначив заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 104 000 гривень. Але, не зважаючи на зменшення слідчим суддею розміру застави на відміну від тієї, яку просив призначити прокурор, сторона захисту все одно вважає її завеликою та такою, що не може бути внесена підозрюваним.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000630, кваліфікованого ч.4 за ст.186 КК України та порушеного за фактом відкритого викрадення 17 серпня 2022 року особистого майна неповнолітнього ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , чим згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2175/22 від 18 серпня 2022 року було спричинено матеріальну шкоду потерпілому матеріальну шкоду на суму 14048,44 гривень.
17 серпня 2022 року за підозрою у скоєнні розслідуваного злочину в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_8 , якому 18 серпня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного злочину.
Наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме копією протоколу прийняття заяви про вчинення злочину, копією протоколу огляду місця події, копією протоколу допиту потерпілого, копіями протоколів допиту свідків, копіями протоколів пред`явлення особи для впізнання, копією повідомлення про підозру, а також іншими матеріалами клопотання в їх взаємозв`язку та сукупності.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного, який раніше судимий, та розуміючи тяжкість підозри та покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, залишивши місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання. А з огляду на відсутність у підозрюваного постійного офіційного місця роботи та сталого заробітку, який раніше неодноразово судимий та реально відбував значні за тривалістю строки покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_8 вочевидь на шлях виправлення не став та може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Тож, для запобігання зазначеним ризикам слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених прокурором у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.
Така позиція суду першої інстанції цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, а доводи захисника щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд не вважає такими, що можуть вплинути на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
Що стосується посилання захисника на завеликий розмір застави, визначеної слідчим суддею його підзахисному, та наявність підстав для зменшення її розміру, апеляційний суд вважає їх безпідставними та зауважує, що визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст.ст.177,178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що визначена підозрюваному ОСОБА_8 слідчим суддею місцевого суду застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 104 000 гривень, є обґрунтованою та цілком узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, з урахуванням того, що кримінальне порушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , згідно зі ст.. 12 КК України є тяжким злочином, і нормою п.2 ч.5 ст. 182 КПК України встановлено межі визначення застави для таких злочинів від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4