Справа №592/1054/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/191/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_9 було задоволено частково.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000228 від 16 лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України на майно, вилучене 26 січня 2021 року під час проведення огляду місця події з цеху виготовлення напівфабрикатів з приміщення їдальні Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 87, а саме: м`ясорубку ТМ-32М 2018 року випуску; три морозильні камери марки «gorenje» модель FН 401/w; металеву тісторозкатку зі столу з цеху виготовлення напівфабрикатів; морозильну камеру білого кольору марки «gorenje»; стіл металевий - розміром 2x1 м з кімнати №1 з цеху виготовлення напівфабрикатів; чотири морозильні камери FН 401/w «gorenje»» білого кольору; стіл металевий з кімнати №4 з цеху виготовлення напівфабрикатів, з передачею на зберігання до камери зберігання речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді власника майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року, якою накладено арешт на вказане майно та повернути належне йому майно під зберігальну розписку, без права відчуження.

Крім того, апелянт просить дослідити наявні в матеріалах провадження докази.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує, що даний спір виник в ході здійснення підприємницької діяльності між мною та сім`єю ОСОБА_10 і є предметом цивільно-правових відносин. Проте, зазначені особи з цього приводу не стали звертатись до суду, а вирішили все владнати руками правоохоронних органів через кримінальне провадження, хоча спір цей триває вже на протязі року. 26 січня 2022 року слідча ОСОБА_11 ввела його в оману, пояснивши що потрібна його згода лише на огляд його підсобних приміщень з метою опису майна, на що погодився. Однак, слідча, фактично, провела обшук, під виглядом огляду місця події, в ході якого вилучила все належне йому майно.

Апелянт зазначає, що він нікуди зазначене майно не ховав, весь цей час обладнання перебувало за однією адресою, на ньому працювали його співробітники. При цьому, не розібравшись об`єктивно у даній справі, слідча одразу передала вилучене у нього майно ОСОБА_12 , що свідчить про заінтересованість органу досудового слідства.

Апелянт вказує, що обладнання ще у 2020 році він придбав у ОСОБА_13 за 100000 грн., письмового підтвердження цьому у нього немає, так як ОСОБА_13 , на скільки йому відомо, свою дружину про продаж обладнання до відома не поставив, гроші витратив, а тому, відповідно, на даний час заперечує факт продажу обладнання. Разом з тим, під час розгляду клопотання про арешт майна судом були допитані два свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт придбання ним вказаного обладнання у ОСОБА_13 за 100000 грн.

ОСОБА_12 на підтвердження права власності, надала суду квитанції до прибуткових касових ордерів та чеки про оплату вказаного обладнання, однак, він вважає ці документи підробленими, оскільки на момент їх сумісної підприємницької діяльності і покупки обладнання у ОСОБА_13 ніяких документів на це обладнання не було, а у слідчої дані документи не викликали ніякого сумніву, хоча, з метою об`єктивного розслідування та встановлення достовірності вказаних документів, необхідно було б призначити експертизу.

Апелянт зазначає, що на сьогоднішній день, він та його співробітники залишились без роботи, а відповідно доходу та заробітку, оскільки, у зв`язку з накладенням арешту на обладнання, виробництво було припинено.

Про час, день та місце апеляційного розгляду даного кримінального провадження учасники були повідомлені завчасно належним чином, шляхом направлення на відому апеляційному суду адресу рекомендованих повідомлень.

Присутній в судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_7 повідомив, що власник майна ОСОБА_8 просив відкласти апеляційний розгляд даного провадження на іншу дату.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.1 ст. КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частиною 4 статті 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Дане кримінальне провадження перебуває на розгляді в Сумському апеляційному суді з лютого 2022 року і до цього часу не знайшло свого вирішення у зв`язку з неодноразовими відкладеннями, з різного роду причин.

З врахуванням тих обставин, що в даному судовому засіданні присутній представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , який діє виключно в інтересах останнього, з метою дотримання розгляду справи упродовж розумного строку, колегія суддів не вбачає підстав для повторного відкладення апеляційного розгляду справи, про що клопотав захисник апелянта ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 та вважає за можливе, в даному конкретному випадку, здійснити апеляційний розгляд за його відсутності, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь головуючого-судді про зміст оскарженого судового рішення, доводи представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та просив залишити її без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про арешт майна в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000228 від 09 березня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 лютого 2021 року близько 13 год., ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в ході сварки з ОСОБА_19 , діючи групою осіб, тримаючи в руках заздалегідь заготовлений дерев`яний предмет, який ззовні схожий на биту, з хуліганських спонукань спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_19 .

Крім того, 23 березня 2021 року, надійшла заява від ОСОБА_12 про те, що невстановлені особи, починаючи з 15 грудня 2020 року по теперішній час не повертають обладнання, яке їй належить заявниці.

Крім того встановлено, що 15 лютого 2021 року близько 13 год. 30 год. ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні їдальні, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , умисно відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Iphone 11 Red», який належить ОСОБА_12 , чим спричинили матеріального збитку останній.

26 січня 2021 року, слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, за добровільною згодою користувача (орендатора) приміщення їдальні Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 87, на другому поверсі, ОСОБА_8 та за участі потерпілої ОСОБА_12 було проведено огляд місця події, в ході якого, під час огляду приміщення цеху, який розташований у вищезазначеній їдальні було виявлено та вилучено: м`ясорубку ТМ-32М 2018 р.в., три морозильні камери «gorenje» модель FН 401/w, металеву тісто розкатку, морозильну камеру білого кольору марки «gorenje», стіл металевий - розміром 2x1 м, чотири морозильні камери FН 401/w «gorenje»» білого кольору, стіл металевий.

За результатами огляду місця події було додатково допитано потерплу ОСОБА_12 , яка вказала на конкретне обладнання, що впізнала за загальними характеристиками та надала відповідні квитанції про їх придбання, а саме: м`ясорубку, тісто розкатку, стіл металевий, розміром 2500*800*850, стіл металевий, розміром 1280*750*850, вісім морозильних камер білого кольору марки «gorenje» модель FН 401/w.

Зазначені речі були вилучені в ході огляду місця і з клопотанням про накладення арешту за них звернувся до слідчого судді з клопотанням прокурор Окружної прокуратури м. Суми.

В обґрунтування поданого клопотання, прокурор посилався на те, що вилучені в ході огляду місця події речі та предмети можуть бути предметом протиправної діяльності ОСОБА_8 , у зв`язку із цим, можуть бути в подальшому використані, як докази у вказаному кримінальному провадженні після проведення відповідних експертиз для встановлення підтвердження чи спростування обставин кримінального правопорушення.

Крім того, прокурор просив передати їх під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_20 , заборонивши користування, відчудження та розпорядження вказаними речами з метою їх збереження.

Частково задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно встановив, що майно, вилучене 26 січня 2022 року під час проведення огляду місця події містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, до встановлюються під час кримінального провадження, є предметом кримінально протиправних дій і речовими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, з врахуванням тих обставин, що ОСОБА_8 оскаржував належність ОСОБА_12 вилучених речей, слідчий суддя, відповідно до ч.2 ст. 100 КПК України, визнав за необхідне передати їх під зберігальну розписку не останній, як просив прокурор, а на збереження Сумському РУП ГУНП в Сумській області.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, вважає їх законними та обґрунтованими, з врахуванням того, що на той час буди наявні правові підстави для накладення арешту на майно, оскільки відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, має доказове значення, несе об`єктивну інформацію, може підтвердити обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і бути доказом під час судового розгляду.

Що стосується доводів апелянта про те, що він нікуди зазначене майно не ховав, весь цей час обладнання перебувало за однією адресою і його він ще у 2020 році він придбав у ОСОБА_13 за 100000 грн., що чеки про їх придбання, які надала ОСОБА_12 , є підробними, то вони не спростовують правильність висновків слідчого судді, оскільки у даному випадку накладення арешту на майно є необхідним для з`ясування усіх обставин справи і запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що узгоджується з положеннями закону, з яким пов`язане вирішення питання арешту майна.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що як повідомив під час апеляційного розгляду прокурор, дане кримінальне провадження найближчим часом буде скеровано до суду і саме під час його розгляду по суті будуть перевірятися, в тому числі, і обставини, про які зазначає апелянт, з врахування зібраних під час як досудового розслідування, так і судового провадження доказів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 січня 2022 року, якою часткового задоволено клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000228 від 16 лютого 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4