ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/970/22 Справа № 932/1722/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2022 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000641 стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України повернуто прокурору для належного оформлення.
В обґрунтування ухвали, суд першої інстанції посилався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 291 КК України, а саме, що виклад фактичних обставин обвинувачення взагалі не містить посилань, щодо поведінки працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 та пред`явлення ним, як працівником правоохоронного органу, під час словесного спілкування з ОСОБА_8 , законних вимог і подальшого розвитку цих подій, у зв`язку з цими вимогами, а відтак відсутнє посилання на спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на протидію виконанню службових повноважень працівником правоохоронного органу ОСОБА_9 , що є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду про повернення обвинувального акта прокурору скасувати та направити його на новий судовий розгляд, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що обвинувальний акт у повному обсязі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також зазначено опис поведінки обвинуваченого, повне усвідомлення вчинених ним дій, кінцеву мету та спрямованість умислу, а також правова кваліфікація дій обвинуваченого.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень в підготовчому судовому засіданні, надав оцінку матеріалам кримінального провадження, які ще не досліджував та безпідставно прийняв рішення про неправильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, хоча таким правом наділений виключно прокурор, який до того ж може уточнити чи змінити обвинувачення в суді. Вказує, що неточності, які містить даний обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не можуть бути безумовною підставою для його повернення прокурору та не свідчать про неможливість призначення обвинувального акта до судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції змінити у зв`язку з неповнотою судового розгляду та зазначити додаткові мотиви повернення обвинувального акта прокурору.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи її клопотання про повернення обвинувального акта прокурора, а саме: скерування обвинувального акта до суду поза межами строку досудового розслідування, невідповідність та протиріччя в реєстрі матеріалів досудового розслідування, не надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування та копії обвинувального акта захиснику.
Крім цього, вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки її доводам щодо того, що повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри обвинуваченому ОСОБА_8 здійснено неуповноваженими особами, що в обвинувальному акті викладено недостовірні обставини, передбачені п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині анкетних відомостей представника обвинуваченого та потерпілого, а також що обвинувачений ОСОБА_8 є депутатом обласної ради, тобто є спеціальним суб`єктом досудового розслідування та повідомлення про підозру йому мало здійснюватись Генеральним прокурором чи за його дорученням або Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник посилається на її безпідставність та необґрунтованість, сама скарга є формальною та здебільшого складається з цитування положень КК та КПК України. При цьому вказує, що сам прокурор визнає факт порушення ним ст. 6 Конвенції про захист прав людини, однак вважає що таке порушення не є підставою для повернення обвинувального акта.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника і просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду змінити та зазначити додаткові мотиви для повернення обвинувального акта.
Мотиви апеляційного суду.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор... зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України, однак про наявність вказаних порушень судом в ухвалі не зазначено.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вказаним вимогам кримінального процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам закону, суд в ухвалі вказав, що в обвинувальному акті в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, містяться певні протиріччя в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК України, яке передбачає кримінальну відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Втім, згідно з обвинувальним актом, 26 серпня 2020 року приблизно о 10 годині, задля забезпечення охорони публічного правопорядку та безпеки під час перебування Президента України на території м.Дніпро, працівник правоохоронного органу ОСОБА_9 знаходився біля входу до гімназії №33 по вул. Троїцькій Площі, 1 й заборонив ОСОБА_8 пройти через умовну межу заборони руху та завертатися з особистими питаннями до Президента України, роз`яснюючи п. 3 ст. 18 Закону України «Про державну охорону» стосовно того, що ОСОБА_8 не має право самовільно підходити до Президента України, оскільки для цього передбачена окрема процедура.
Зрозумівши, що працівник поліції ОСОБА_9 не пропустить через умовну визначену межу охорони, ОСОБА_8 почав рухатись в бік ОСОБА_9 , при цьому обома руками здійснив удар (поштовх) ОСОБА_9 , щоб звільнити собі прохід, від чого ОСОБА_9 зробив декілька кроків назад та між ними почалась словесна перепалка.
В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків та, реалізуючи свій умисел ОСОБА_8 наніс один удар кулаком по тулубу працівникові правоохоронного органу, які за своїм характером є легкими тілесними ушкодженнями.
Тобто, за твердженням суду першої інстанції, згідно з висунутим обвинуваченням у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень після того, як він штовхнув ОСОБА_9 і між ними виникла словесна перепалка.
Але, обов`язковою ознакою складу даного кримінального правопорушення є вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 345 КК України відносно працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Втім, викладені в обвинувальному акті обставини подій, на думку місцевого суду, вказують лише на взаємовідносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час словесної перепалки між ними.
При цьому, за висновками суду першої інстанції, виклад фактичних обставин звинувачення взагалі не містить посилань, щодо поведінки працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 та пред`явлення ним, як працівником правоохоронного органу, під час цього словесного спілкування з ОСОБА_8 , законних вимог і подальшого розвитку цих подій, у зв`язку з цими вимогами, а відтак на спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на протидію виконанню службових повноважень працівником правоохоронного органу ОСОБА_9 .
Таким чином, на думку суду першої інстанції, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими в обвинувальному акту, містять явні суперечності.
Перевіривши обґрунтованість оскарженої ухвали та виклад формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Дослідивши обвинувальний акт та перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що стороною обвинувачення сформульовано обвинувачення і викладено в ньому фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими.
Як видно з обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Частиною 2 статті 345 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
При цьому, всупереч тверджень суду першої інстанції в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 зазначено, що 26.08.2020 близько 08.00 год., на підставі наказу т.в.о. начальника Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_10 № 298 від 25.08.2020, o/у СКП Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_9 , в однострої поліцейської форми, з нагрудним жетоном, прибув за адресою: АДРЕСА_3 , для забезпечення охорони публічного правопорядку та безпеки під час перебування на території м. Дніпро Президента України.
Через деякий час, приблизно о 10:00 год., до гімназії № 33 за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька Площа, буд. 1, під`їхав кортеж Президента України. В цей же час, з боку вул. Михайла Грушевського, в напрямку руху до гімназії № 33 за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька Площа, буд. 1, минаючи Єпархію Дніпровського управління Української Православної Церкви, до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який намагався пройти через умовну межу заборони руху, та звернутися з особистим питанням до Президента України. В свою чергу ОСОБА_9 почав роз`яснювати ОСОБА_8 , що відповідно до п.3 ст. 18 Закону України «Про державну охорону», останній не має право самовільно підходити до Президента України, так як для цього передбачена окрема процедура, яка передбачає порядок звернення громадян до Президента України.
Після того, як ОСОБА_8 зрозумів про те, що о/у Шевченківського СКП ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 не пропустить його за умовно визначену межу охорони, почав рухатись в бік ОСОБА_9 , при цьому обома руками здійснив удар (поштовх) ОСОБА_9 , щоб звільнити собі прохід, від якого ОСОБА_9 зробив декілька кроків назад та між ними почалась словесна перепалка.
В цей час у ОСОБА_8 , який стояв біля о/у Шевченківського СКП BП ОСОБА_9 , виник умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, та реалізуючи свій умисел, підійшовши в притул до ОСОБА_9 , нансі один удар кулаком правої руки в ліву частину тулуба о/у Шевченківського СКП BП ОСОБА_9 .
В результаті вказаного удару ОСОБА_9 , згідно висновку експерта № 2384е від 28.08.2020 року, отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на грудній клітині ліворуч по передньо-паховій лінії з переходом до середньо-пахової лінії по краю реберної дуги.
Висновки суду першої інстанції, що виклад фактичних обставин звинувачення взагалі не містить посилань, щодо поведінки працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 та пред`явлення ним, як працівником правоохоронного органу, під час цього словесного спілкування з ОСОБА_8 законних вимог і подальшого розвитку цих подій, у зв`язку з цими вимогами, а відтак на спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на протидію виконанню службових повноважень працівником правоохоронного органу ОСОБА_9 , є необґрунтованими, оскільки розвиток подій після словесної перепалки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 викладений в обвинувальному акті, а саме нанесення ОСОБА_8 удару кулаком правої руки в ліву частину тулуба о/у Шевченківського СКП BП ОСОБА_9 .
Обставини, які свідчать, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та які давали підстави для ОСОБА_8 це усвідомлювати, також зазначені в обвинувальному акті (однострій, поліцейський жетон).
Виконання поліцейським службових повноважень, зокрема з охорони громадського порядку також викладені в обвинувальному акті, зокрема зазначені як обстановка під час події кримінального правопорушення - перебування на території м. Дніпро, а саме біля гімназії № 33 за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька Площа, буд. 1, Президента України, який є охоронюваною особою.
Виконання працівником поліції своїх службових повноважень також викладені, як тримання ОСОБА_9 умовно визначеної межі охорони та роз`яснення ОСОБА_8 , що відповідно до п .3 ст. 18 Закону України «Про державну охорону», останній не має право самовільно підходити до Президента України, так як для цього передбачена окрема процедура, яка передбачає порядок звернення громадян до Президента України.
Щодо встановлення спрямованості умислу, то висновки щодо наявності умислу та його спрямованості суд може зробити тільки після проведення судового розгляду обвинувального акту та дослідження, аналізу і правової оцінки доказів у кримінальному провадженні.
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи, суд при дослідженні доказів має виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Отже, суб`єктивна сторона злочину, проявляється в його об`єктивних ознаках, які має вставити суд під час дослідження доказів на стадії судового розгляду.
Як видно з обвинувального акта, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації в обвинувальному акті дотримано, а вищезазначені висновки суду першої інстанції є передчасними.
Крім того, відповідно постанови Верховного Суд України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, який звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Як убачається з матеріалів справи, обвинувальний акт, який був складений слідчим, затверджений прокурором, містить відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення ч. 2 ст. 345 КК України та формулювання обвинувачення.
Про офіційне доведення до відома стороні захисту про фактичні та юридичні підстави висунутого відповідно до обвинувального акта обвинувачення свідчить власноручний напис обвинуваченого ОСОБА_8 в обвинувальному акті про його отримання із зауваженнями щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та направлення на електронну пошту захиснику, яка не змогла з`явитись для отримання обвинувального акта, які в своїй сукупності дають уявлення стороні захисту стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Доводи апеляційної скарги захисника про скерування обвинувального акта до суду поза межами строків досудового розслідування, про неуповноваженого прокурора, який скеровував обвинувальний акт, повідомляв ОСОБА_8 про підозри, не застосування стосовно ОСОБА_8 особливого порядку досудового розслідування не є підставами для повернення обвинувального акта, а мають значення для правової оцінки доказів і вирішення кримінального провадження по суті.
Направлення обвинувального акта поза межами строків досудового розслідування може бути окремим предметом судового розгляду за клопотанням сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, що сторона захисту не позбавлена можливості зробити під час нового підготовчого судового засідання.
Інші доводи апеляційної скарги захисника щодо протиріччя реєстру матеріалів кримінального провадження та неточності анкетних даних захисника та представника потерпілого, то ці обставини не можуть бути визнані істотними підставами для повернення обвинувального акта.
Суд апеляційної інстанції вважає формальними вищезазначені посилання захисника щодо анкетних даних, оскільки ним не обґрунтовано як саме ці відомості перешкоджають проведенню підготовчого судового засідання. Крім того, це не позбавляє суд можливості на стадії судового розгляду встановити ці відомості.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що обставини, які стали підставою для повернення обвинувального акта прокурору, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, а апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2022 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4