ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/2157/21

Провадження № 11-кп/4820/416/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду від 02 березня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просив ухвалу Ізяславського районного суду віл 02 березня 2022 року скасувати, постановити нову, якою задовольнити його клопотання про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, обмежившись відбутим строком.
Уважав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.
Зазначав, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі є неконституційним видом покарання.
Звертав увагу суду й на те, що під час відбування покарання у ДУ «Замкова виправна колонія №58» до нього застосовуються методи катування, вимагання, а його особову справу та характеристики сфальсифіковано.
Крім того, в період війни з російською федерацією він прагне виконати свій конституційний обов`язок щодо захисту своєї Батьківщини а тому просить звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, обмежившись відбутим строком.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; прокурора ОСОБА_5 в заперечення проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Висновок суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі є законним та обґрунтованим.
Згідно матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком апеляційного суду Хмельницької області від 04 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2014 року, за п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, крім житла.
Порядок звільнення від відбуття покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням визначений ст.ст.81, 82 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.ст.81, 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Із змісту вказаних положень Закону видно, що законодавством передбачено можливість звільнення від подальшого відбуття покарання або заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому звільнення від відбуття покарання або заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, зазначеною нормою закону, не передбачена.
Відповідно до ч.1 ст.64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З вимог вказаної норми видно, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Таким чином, призначене засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст.ст.81, 82 КК України, про застосування яких ставить питання апелянт.
Водночас, Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 року положення ч.1 ст.81 та ч.1 ст.82КК України були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
При цьому вказаним Рішенням, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81,82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
Водночас, на момент розгляду відповідного клопотання засудженого ОСОБА_6 судом першої інстанції, відповідних змін національне законодавство в цій частині не зазнало, що й стало підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, при прийнятті ухвали суд першої інстанції, проаналізувавши норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про заміну покарання з довічного позбавлення волі на більш м`яке чи звільнення від відбування покарання, оскільки, на даний час процедура розгляду таких клопотань щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі кримінальним, процесуальним законом не визначена.
Доводи засудженого ОСОБА_6 , зазначені в апеляційній скарзі, досліджені та перевірені апеляційним судом, однак є непереконливими.
Указані засудженим обставини не ґрунтуються на нормах чинного Законодавства та не можуть братись до уваги.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
Отже, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали місцевого суду та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3