Справа № 137/101/22
Провадження №11-кп/801/524/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування амністії щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

До Літинського районного суду Вінницької області звернулась захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він підпадає під дію п. п.«в», «є» ст. 1, ст. 4 цього Закону.

Ухвалою суду першої інстанції від 27 квітня 2022 року у задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину та, крім того, звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому було скасовано ухвалою суду апеляційної інстанції та взято його під варту після прийняття Закону України «Про амністію в 2016 році».

Вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам судового провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що злочин, передбачений ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, за яким ОСОБА_7 був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015, був вчинений ним 01.02.2015, тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016. Крім того, на день набрання чинності цього Закону та на даний час ОСОБА_7 має неповнолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 і батьківських прав щодо неї позбавлений не був. Також ОСОБА_7 є єдиною особою, яка зможе забезпечити догляд своєї хворої матері ОСОБА_10 , 1950 року народження. Крім того, ОСОБА_7 підпадає під ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», так як відбув більше половини строку призначеного йому покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Стаття 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 06.09.2017 передбачає звільненнявід відбуванняпокаранняу виді позбавленняволі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленнямволі, осіб, визнаних винними у вчиненніумисного злочину, який не є тяжким або особливотяжкимвідповіднодо статті 12 Кримінальногокодексу України, осіб, визнанихвинними у вчиненнінеобережногозлочину, який не є особливотяжкимвідповіднодо статті 12 Кримінальногокодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 2 жовтня 2015 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2018 ОСОБА_7 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та його направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 2 жовтня 2015 року.
Злочин, за який засуджений ОСОБА_7 відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Таким чином, ОСОБА_7 не є суб`єктом ст. 1 "Закону України "Про амністію у 2016 році" з тих підстав, що він засуджений за тяжкий злочин, а тому доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування амністії через наявність у засудженого неповнолітньої дитини та матері похилого віку є необгрунтованими через те, що наявність цих обставин у цьому випадку не може бути підставою для звільнення від відбування призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі цього Закону, оскільки існує пряма заборона на застосування амністії саме за дією закону про амністію.

Суд також не може взяти до уваги твердження захисника про те, що ОСОБА_7 підпадає під дію ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», так як відбув більше половини строку призначеного йому покарання у виді позбавлення волі.

Так, статтею 4 Закону передбачено звільення від відбуванняпокаранняу виді позбавленняволі на певний строк та від інших покарань, не пов`язанихз позбавленнямволі, осіб, зазначениху статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбаченопокаранняу виді позбавленняволі на строк не більше десяти років, якщо на день набраннячинності цим Закономвони відбули не менше половини призначеногостроку основногопокарання.

Разом з тим, ОСОБА_7 почав відбувати покарання на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2018, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням лише 23 листопада 2019 року у виді реального позбавлення волі, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», то він не є його суб`єктом.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування амністії щодо ОСОБА_7 , без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4