Справа № 152/1027/22
В И Р О К
іменем України

24 жовтня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/1027/22
Провадження №1-кп/152/127/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00118 25.07.2022 року, за обвинувальним актом від 10.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полоцьк Вітебської області Республіки Білорусь, фактичне і зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , білоруса, громадянина РФ, проживає в Україні на підставі посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , що видана Відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС у Вінницькій області 18.05.2010 року безстроково, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, є особою з 2 групою інвалідності та пенсіонером,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-1 КК України, та угоду про визнання винуватості від 07.10.2022 року, укладену між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні на підставі ст.37 КПК України, з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 з другої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського
відділу Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений час у соціальній мережі «Одноклассники» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) створив обліковий запис з ідентифікатором користувача « ОСОБА_6 » зі створенням відповідної сторінки за посиланнями « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яку у подальшому особисто використовував для приватного та публічного спілкування з іншими користувачами соціальної мережі.

Згідно з Указом Президента України №133/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», обмежувальні санкції передбачають заборону Інтернет-провайдерам надання послуг з доступу користувачам мережі Інтернет до ресурсів сервісів «Mail.ru», «Вконтакте», «Одноклассники».

Однак, незважаючи на вказані обмежувальні заходи щодо соціальної мережі «Одноклассники», ОСОБА_3 , котрий проживає в Україні на підставі посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , що видана Відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС у Вінницькій області 18.05.2010 року безстроково, використовуючи VPN-сервіси, які дозволяють відвідувати веб-сайти, доступ до яких заблоковано, використовував свою сторінку у вказаній соціальній мережі. Особиста сторінка ОСОБА_3 у соціальній мережі є публічно доступною, а саме, кожний бажаючий користувач соціальної мережі може перейти на неї та прочитати вміст матеріалу, що поширюється користувачем.

09 квітня 2015 року Верховна Рада України від імені Українського народу, керуючись положеннями Загальної декларації прав людини, дбаючи про забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прагнучи розвивати та зміцнювати незалежну демократичну, правову державу прийняла Закон «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», яким засудила, в тому числі, комуністичний тоталітарний режим в Україні, визначила правові основи заборони пропаганди його символіки.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», комуністичний тоталітарний режим 1917-1991 років в Україні визнається злочинним і таким, що здійснював політику державного терору, яка характеризувалася численними порушеннями прав людини у формі індивідуальних та масових вбивств, страт, смертей, депортацій, катувань, використання примусової праці та інших форм масового фізичного терору, переслідувань з етнічних, національних, релігійних, політичних, класових, соціальних та інших мотивів, заподіянням моральних і фізичних страждань під час застосування психіатричних заходів у політичних цілях, порушенням свободи совісті, думки, вираження поглядів, свободи преси та відсутністю політичного плюралізму, та у зв`язку з цим засуджується як несумісний з основоположними правами і свободами людини і громадянина.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», виготовлення, поширення, а також публічне використання символіки комуністичного тоталітарного режиму на всій території України заборонено.

Однак, обвинувачений ОСОБА_3 в період часу з січня 2022 року по липень 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , використовуючи власні мобільний телефон та персональний комп`ютер, які під`єднані до мережі Інтернет, в соціальній мережі «Одноклассники» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), умисно, маючи на меті доведення до широкого кола осіб комуністичної ідеології, знаючи, що публікації в соціально-орієнтованих ресурсах сприяють формуванню суспільної думки на користь певної громадської позиції, усвідомлюючи, що вказана сторінка має відкритий доступ і з нею має змогу ознайомитися необмежене коло користувачів, поширював іншим користувачам вказаної соціальної мережі вітальні листівки та фото із зображенням комуністичної символіки, а саме: п`ятикутної зірки, промені якої прикрашені емаллю червоного кольору (в центрі коло з портретом малолітнього Леніна (Ульянова) в три четверті на білому фоні, виконаному емаллю; кокарди у вигляді перехрещеного серпа та молота золотого кольору на фоні п`ятикутної зірки червоного кольору (навколо зірки вінок золотого кольору, який складається з двох частин, направлених вгору); державного герба СРСР (офіційної емблеми Радянської держави) на фоні блакитного глобусу; ордена Великої Вітчизняної війни; перехрещеного серпа та молоту (головна державна емблема Радянського Союзу, союзних республік) на червоному фоні, що відповідно до статті 1 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 09.04.2015 року, є символікою комуністичного тоталітарного режиму.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України за результатами проведення судової мистецтвознавчої експертизи №21474/22-55 від 29.09.2022 року, наданий на дослідження відеозапис, збережений на компакт диску до протоколу огляду предметів від 05.08.2022 року містить символіку комуністичного тоталітарного режиму.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.436-1 КК України, як поширення символіки комуністичного тоталітарного режиму.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.436-1 КК України, тобто поширення символіки комуністичного тоталітарного режиму.

Під час проведення досудового розслідування 07.10.2022 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000118, яка подана до суду разом із обвинувальним актом.

Так, судом встановлено, що означена угода про визнання винуватості, укладена 07.10.2022 року між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000118, та підозрюваним ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468-470, 472 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 07.10.2022 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000118 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.436-1 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.436-1 КК України, тобто у поширенні символіки комуністичного тоталітарного режиму; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обтяжуючих покарання обставин; відсутність обов`язку підозрюваного щодо співпраці у викритті осіб, які вчинили кримінальні правопорушення; підтвердження сторонами угоди відсутності збитків, заподіяних державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.436-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та звільненням ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому, при узгодженні покарання сторони угоди врахували, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.436-1 КК України, є нетяжким злочином, тому згідно з ч.4 ст.469 КПК України, в даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Сторони угоди врахували, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-1 КК України, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що відсутні обтяжуючі покарання обставини, та надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та звільненням останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 просить суд вирішити питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, речові докази мобільний телефон та ноутбук повернути власнику ОСОБА_3 , а також покласти на обвинуваченого процесуальні витрати в сумі 8305,88 грн.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.436-1 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 10.10.2022 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що має у власності мобільний телефон та ноутбук. Коли він працював і проживав у РФ, то покійний син встановив йому, та його матері, котра проживала в Україні Інтернет на ноутбук для особистого спілкування, так як матір на той час була особою похилого віку та проживала одна. Після смерті матері він переїхав на постійне проживання у м. Шаргород, але особисті сторінки у телефоні та ноутбуку не видаляв для подальшого спілкування із своїми знайомими. Він не був обізнаний про те, що в Україні заборонено поширення символіки комуністичного режиму і соціальної мережі «Одноклассники», тому при появі у його стрічці відповідної символіки, яка йому відома за дитячими та юнацькими роками, а також по роботі, враховуючи, що він був військовим, він поширював її. У вчиненому він щиро розкаюється. Також, в ході досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини.

ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.436-1 КК України, як нетяжкий злочин, відповідно до ст.12 КК України, від цього кримінального правопорушення потерпілих немає.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про визнання винуватості від 07.10.2022 року, укладеної між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність покладення обов`язків на обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою; умови, згідно із якими сторони підтверджують, що в результаті кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна; узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.1 ст.436-1 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.
Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у поширенні символіки комуністичного тоталітарного режиму, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.436-1 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у обвинувальному акті від 10.10.2022 року.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України, тобто у підготовчому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Отже, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без конфіскації майна із застосуванням ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, іспитовий строк, відповідно до ст.75 КК України, слід встановити у 1 (один) рік.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Так, на підставі постанови від 30.07.2022 року, мобільний телефон марки «Xiaomi» та ноутбук марки «SONY» визнані слідчим у кримінальному провадженні речовими доказами, та зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.35).

Вказані мобільний телефон марки «Xiaomi» та ноутбук марки «SONY», відповідно до вимог ст.100 КПК України, підлягають поверненню ОСОБА_3 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта КНДІСЕ МЮ України від 29.09.2022 року за №21474/22-55 вбачається, що у справі проведено судову мистецтвознавчу експертизу (а.с.36-39). Вартість проведення експертизи становить 8305,88 грн. (а.с.40).
Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 8305,88 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 468, 472, 473, 474, 475, 100, 122, 124 КПК України, на підставі ч.1 ст.436-1 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 жовтня 2022 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 25.07.2022 року, між начальником Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-1 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 8305 (вісім тисяч триста п`ять) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи КНДІСЕ Міністерства юстиції України №21474/22-55 від 29.09.2022 року.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi» та ноутбук марки «SONY» повернути власнику ОСОБА_3 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_7