КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/5278/22 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-сс/824/2920/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2022 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2022 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 03.02.2022.
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що в скарзі заявник вказує, що 03.02.2022 до Державного бюро розслідувань направив засобами поштового зв`язку заяву про вчинення суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України. Однак, аналіз змісту заяви вказує про те, що в заяві відсутні відомості про конкретні обставини вчинення, як вважає заявник, злочинів, при цьому заява фактично зводиться до незгоди з ухваленням суддею рішення у певній справі. Така незгода, на переконання слідчого судді, не може бути обставиною, яка свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а в матеріалах скарги відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України.
Також, слідчий суддя зазначив, що незгода особи з прийнятим суддею рішенням за результатами розгляду справи не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, як зазначає заявник, а звернення із такою заявою до правоохоронних органів може свідчити про втручання у діяльність суддів, що є недопустимим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість, не відповідність фактичним обставинам справи та постановлену всупереч вимогам КПК України, Конституції України, рішень Конституційного суду України, які є обов`язкові до виконання, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2022 просить скасувати та зобов`язати ДБР внести відомості на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.02.2022 року до ЄРДР.

Перш за все апелянт зазначає, що не був присутнім при розгляді зазначеної скарги в Шевченківському районному суді міста Києва 12.05.2022 року, отримав копію ухвали тільки 09.07.2022 рекомендованим листом, копію якого долучив до апеляційної скарги, а отже не порушив строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що на адресу Державного бюро розслідувань 03.02.2022 ним було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення, у заяві були вказані об`єктивні данні, які свідчать про ознаки злочину та надано докази, на підтвердження реальність конкретної події злочину і на підставі ст. 214 КПК України дана заява підлягає реєстрації, шляхом внесення даних відомостей до ЄРДР. Вказує, що в КПК України, відсутні норми, які чітко регламентують, форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення. Також, зазначає, що в КПК України, відсутні норми, які надають права ДБР не вносити відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03.02.2022 року.
Крім того, апелянт вважає, що на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України з моменту подання заяви про вчинення злочину до ДБР, а саме з 03.02.2022, він набув статусу потерпілого, а тому в ухвалі слідчий суддя зобов`язаний був вказати докази на підтвердження, що кримінальне правопорушення не було вчинено щодо нього та, що не було порушено права, які гарантовані йому Конституцією України.
Зрештою апелянт, вважає, що на підставі п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний був задовольнити його скаргу, так як на підставі даної норми та також ч. 4 ст. 214 КПК України, працівники ДБР зобов`язані були зареєструвати його заяву про вчинення кримінального правопорушення, внести її до ЄРДР та визнати його потерпілим, чого вчинено не було.

ОСОБА_6 та представник ДБР, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. При цьому, ОСОБА_6 ще в тексті апеляційної скарги вказав, що не бажає приймати участь в апеляційному розгляді. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається зі скарги, ОСОБА_6 03.02.2022 засобами поштового зв`язкунаправив до Державного бюро розслідувань заяву, в якій просив внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_8 , однак уповноважені особи не внесли відомості до ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України.
В зв`язку з чим, ОСОБА_6 таку бездіяльність оскаржив до суду, і в своїй скарзі просив зобов`язати уповноважену службову ДБР внести до ЄРДР відомості за його заявою від 03.02.2022, а також визнати протиправними дії працівників ДБР щодо невнесення відповідних відомостей за його заявою від 03.02.2022 до ЄРДР та порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя виходив з того, що його заява не містить відомостей про конкретні обставини вчинення, як вважає заявник, злочину, передбаченого ст. 366 КК України, тобто заява не містить об`єктивних даних, які б дійсно свідчили про наявність події злочину, в розумінні положень ст. 11 КК України.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому відомості, які вказують на ознаки складу злочину, кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів , суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року Про незалежність судової влади, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.
Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.
Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.
Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 03.02.2022 ОСОБА_6 просив внести відомості в ЄРДР і розпочати кримінальне провадження, передбачене ст. 366 КК України щодо судді Апеляційного суду Львіської області ОСОБА_8 .
Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, ОСОБА_6 в заяві не наведено відомостей про конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, які б об`єктивно підтверджували реальність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а викладення даних, які стосуються суті постановленого суддею рішення, з яким не погодився ОСОБА_6 на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що в заяві від 03.02.2022 наведено об`єктивні данні, які свідчать про ознаки злочину, і ці відомості підлягали внесенню до ЄРДР .
Що стосується апеляційних доводів про те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено норм, які чітко регламентують форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також норм, які б надавали право ДБР не вносити відомості до ЄРД на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів зауважує, що хоч кримінальний процесуальний закон чітко і не регламентує форму та зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, однак не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа і її подання до ДБР не тягне за собою безумовні процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР. Вносяться ж відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких ОСОБА_6 наведено не було, а відтак, не було і бездіяльності по невнесенню відомостей до ЄРДР.

З огляду на те, що не кожна заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що після направлення такої заяви засобами поштового зв`язку на адресу ДБР він набув статусу потерпілого, а також посилання на п.1 ч.2 ст. 56 КПК України, колегія суддів вважає безпідставним.
Висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, а тому доводи ОСОБА_6 в цій частині є неспроможними.
Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої слідчим суддею ухвали за скаргою ОСОБА_6 та підстав для її скасування не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргуОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2022, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 03.02.2022 без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4