Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2021 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, на утриманні троє малолітніх дітей, працюючий водієм ФОП ОСОБА_13 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_12 залишено попередній домашній арешт.
До вступу вироку в законну силу продовжено строк тимчасового обмеження обвинуваченого ОСОБА_12 у користуванні спеціальним правом правом керування транспортним засобом.
Вироком цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_12 : на користь потерпілого ОСОБА_7 1 000 000 (один мільйон) гривень завданої моральної шкоди; на користь законного представника потерпілого ОСОБА_8 1 000 000 (один мільйон) гривень завданої моральної шкоди; на користь законного представника потерпілого ОСОБА_8 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень) процесуальних витрат на правову допомогу; на користь
потерпілого ОСОБА_7 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень) процесуальних витрат на правову допомогу.
Вироком вирішено питання про речові докази, судові витрати та арешт майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_12 визнаний винним в тому, що він, 06 червня 2021 року, близько 15:20год., в світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Focus», транзитні номерні знаки НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Ковельська, у м.Луцьку, зі сторони вулиці Набережної в напрямку площі Возз`єднання, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти буд. №13 по вул.Ковельській в м.Луцьку, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, всупереч вимогам пунктів 2.3 (б); 18.1 ПДР України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не надав дорогу пішоходам ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його двом дітям ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які здійснювали перетин проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля та здійснив наїзд на останніх.
Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_12 , своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив пішоходам ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому правої плечової кістки в середній третині, закритого відламкового перелому дистального мета епіфізу лівої плечової кістки з відривом блока та медіального надвиростка з гематомами навколишніх м`яких тканин, рани в ділянці правої брови, множинних саден на волосяній ділянці голови, в ділянці обличчя, обох верхніх кінцівок тулуба. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з тупими предметами, цілком можливо під час ДТП, за ступенем тяжкості перелом кісток відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби, рани за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому основи черепа з забоєм головного мозку, рани та підшкірної гематоми волосяної ділянки голови , саден в проекції правої брови та на лобній ділянці справа. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з тупими предметами, цілком можливо під час ДТП, за ступенем тяжкості комплекс даних ушкоджень відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинено наступні тілесні ушкодження: забій, розмізження головного мозку із крововиливами під оболонки, множині садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок. Крововиливи в устя магістральних судин, забій легень, закритий підвертальний злам лівого стегна. Комплекс виявлених тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, від контакту потерпілого з виступаючими допереду деталями автомобіля в праву частину тіла із послідуючим відкиданням та падінням на дорожнє покриття. Причиною смерті ОСОБА_14 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась забоєм, розмізженням головного мозку із крововиливами під оболонки.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог п.п. 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:
-п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека чи перешкода.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і його особі, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні трьох малолітніх дітей, вчинив необережний злочин та частково відшкодував завдану злочином шкоду. Вважає, що судом безпідставно не віднесено щире каяття до обставин, що пом`якшують покарання. Зазначає про надмірно великий розмір задоволеної моральної шкоди, з огляду на його доходи та наявність трьох малолітніх дітей на утриманні. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та зменшити розмір моральної шкоди.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, потерпілого, законного представника потерпілого та представників потерпілих - захисників, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_12 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_12 вчинив необережний тяжкий злочин, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину визнав повністю, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на утриманні троє малолітніх дітей, є особою молодого віку, характеризується позитивно, однак, правопорушення вчинено з грубими порушенням Правил дорожнього руху, що є наслідком у вигляді смерті ОСОБА_14 .

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_12 судом не встановлено та з чим повністю погоджується апеляційний суд.

З огляду на те, що сам по собі факт визнання вини обвинуваченим у даному конкретному випадку, не може свідчити про дійсний його жаль з приводу скоєного ним злочину та критичне ставлення до власних дій, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не віднесення щирого каяття до пом`якшуючих покарання ОСОБА_12 обставин.
Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в їх сукупності, а також врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання за ч.2 ст.286 КК України, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні підстави для можливості звільнення обвинуваченого від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Потерпіла сторона, користуючись наданими їй процесуальним законом правами (ст. 56 КПК України), під час судового провадження у суді першої інстанції пред`явила цивільний позов, шляхом подачі позовної заяви, у тому числі, про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями обвинуваченого.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні судом першої інстанції розміру моральної шкоди в повному обсязі враховано характер та обсяг страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнали потерпілий та законний представник потерпілого, у зв`язку із загибеллю їх дитини, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, тому підстав для його зменшення, як просить у апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2021 року відносно нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді