Справа №336/2404/22
пр.1-кс/336/764/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2022 р. обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.04.2022 р.
Крім того, ОСОБА_5 відповідно до листа Пологівської окружної прокуратури Запорізької області від 15.04.2022 р. продовжено строк тримання під вартою на підставі ч.6 ст.615 КПК України на строк до 2 місяців, тобто до 28.06.2022 р.
Ухвалами Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.06.2022 р. та від 22.08.2022 р. обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, востаннє, до 21.10.2022 р. включно.
Відповідно до інформації, внесеної до автоматизованої системи документообігу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження № 323/376/22 відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст.186 КК України, у зв`язку зі зміною територіальної підсудності Оріхівським районним судом Запорізької області до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не передавались.
У зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року № 29/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області змінено та визначено Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

Прокурор направив до суду клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст.177 КПК України ризики, що були підставою для його обрання, не зникли.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.10.2022 р. клопотання передано в провадження судді ОСОБА_1
27.09.2022 р. до суду надійшло клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, в якому ОСОБА_5 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання чи домашній арешт в нічний період доби. Обвинувачений посилається на те, що наразі хворіє тяжким соматичним захворюванням гіпертонічна хвороба, не має наміру впливати на свідків чи потерпілу у кримінальному провадженні. Він тривалий час утримується під вартою в той час, коли розгляд кримінального провадження по суті не відбувається з незалежних від нього причин.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.10.2022 р. клопотання передано в провадження судді ОСОБА_1 .
В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу підтримала, просила його задовольнити. Вказала, що обвинувачений має можливість отримати адекватне лікування і в умовах тримання під вартою.
Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив йому змінити запобіжний захід на більш м`який, з підстав, викладених у його клопотанні.
Захисник підтримав позицію обвинуваченого, просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт, оскільки обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, потребує лікування та не має наміру переховуватись від суду. Обвинувачений тривалий час утримується під вартою в той час, коли розгляд кримінального провадження не відбувається з причин, що не залежать від волі учасників.
Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є не доцільним, виходячи з наступного.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст.199 КПК України.

Зокрема клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Частина 5 ст.199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Ст.201 КПК України визначено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.195 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), яка згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п.61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Розглядаючи доводи прокурора в обґрунтування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Позиція прокурора зводиться до того, що передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати та не змінилися.

Зокрема тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування.

Як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Більш того, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Обвинувачений тримається під вартою з 13 січня 2022 року, тобто на даний час більше 6 місяців, коли фактично розгляд кримінального провадження по суті не розпочато.

Зазначене, на думку суду, зменшує ризик переховування настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язку повідомляти суд про зміну свого місця проживання також істотно зменшує вказаний ризик.

Ризик впливу на свідків та потерпілу прокурором обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним із їх показаннями, зможе впливати на них.

Однак на даному етапі кримінального провадження такий ризик може бути усунений шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладанням відповідної заборони спілкуватися із зазначеними особами.

Суд зауважує, що тривалість судового розгляду, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свободи, що відносно обвинуваченого з урахуванням обсягу обвинувачення носить тривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Суд звертає також увагу на положення ч.1 ст. 318 КПК України, п.3 ст.5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

При ухваленні рішення судом також враховано, що згідно довідки Кропивницької міської медичної частини № 14 від 31.08.2022 р., ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ ст., загальний стан здоров`я середньої тяжкості, стабільний, потребує динамічного нагляду та лікування в спеціалізованому стаціонарі за межами установи.

Крім того, обвинувачений одружений, утримує малолітню дитину 2015 р.н., тобто має стійкі соціальні зв`язки. Члени родини ОСОБА_5 , як і власник житлового приміщення, за адресою знаходження якого обвинувачений просить обрати йому домашній арешт чи особисте зобов`язання, не заперечує проти цього.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за його викликом;
2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
4) не спілкуватись особисто або через своїх представників з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні № 323/376/22.
Негайно звільнити ОСОБА_5 з-під варти з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали закінчується 20 грудня 2022 року.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1