ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2902/22

Провадження № 11-сс/4820/322/22

Колегія суддів Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000276 від 20 червня 2022 року, за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Начальник Чемеровецького відділу Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді місцевого суду з клопотанням про арешт майна, а саме автомобіля марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , що перебуває в користуванні ОСОБА_8 , власником якого є ОСОБА_6 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначав, що 16 червня 2022 року близько 13 год невідома особа на ім`я ОСОБА_9 , перебуваючи в смт Чемерівці Чемеровецької ОТГ Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, шахрайським шляхом, під приводом обміну автомобілями, заволоділа належним ОСОБА_8 автомобілем марки «Honda», моделі «Civic», чорного кольору та 1000 доларів США, передавши останньому взамін автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , спричинивши матеріальної шкоди.

Ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучені 19 червня 2022 року в період часу з 19 год 30 хв до 20 год 00 хв під час проведення огляду місця події автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , заборонивши їх власнику, а також іншим особам, у володінні яких вони перебували, розпоряджатися будь-яким чином ними та використовувати їх.

Слідчий суддя місцевого суду мотивував своє рішення тим, що на його думку застосування зазначеного у клопотанні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна є необхідним та виправданим, оскільки стороною обвинувачення доведено, що вилучені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя місцевого суду прийшов до висновку, що з метою забезпечення збереження речових доказів необхідно накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 червня 2022 року, вказану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати орган досудового розслідування повернути майно власнику.

Уважав, що дане рішення слідчого судді прийняте із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України.
Так, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону при винесенні оскаржуваної ухвали полягало у неправильному застосуванні передбачених законом підстав для арешту майна та неповідомлення власника майна про розгляд справи про арешт майна.
Зазначав, що підставою для накладення арешту на майно є забезпечення збереження майна, на яке слідчий просив накласти арешт, а також недопущення його втрати чи знищення, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Проте, вказаний автомобіль належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, відношення до факту кримінального правопорушення він не має, стороною кримінального правопорушення не є. Хоча в розумінні положень КПК України мав би бути визнаний потерпілим.
Звертав увагу на те, що відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Однак, ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також яким чином могло вказане майно бути використано як знаряддя вчинення злочину.

Також не надано доказів необхідності проведення будь-яких судових експертиз, для яких необхідна наявність автомобіля.

Відтак, прокурором у своєму клопотанні не надано доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

Таким чином, на думку апелянта, прокурором при поданні клопотання про накладення арешту не доведено необхідність накладення арешту на належне майно та обмеження у праві володіння транспортним засобом.

Крім того, посилався на те, що власник тимчасово вилученого майна не був викликаний для розгляду клопотання про арешт, чим було порушено право на захист та принципи законності і диспозитивності.

На його думку, якби власник майна був би залучений до розгляду відповідного клопотання, у суду з`явилася б можливість встановити обставини, які б в подальшому були вказані під час апеляційного оскарження, і по суті, стали б підставою для скасування арешту.

Таким чином, існування арешту майна перетворилось на неправомірне обмеження права ОСОБА_6 користуватись своїм майном.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; заперечення проти апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 ; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Участі у розгляді справи у суді першої інстанції ні власник майна, ні його представник не брали. Відтак, строк на оскарження ухвали слідчого судді місцевого суду був пропущений з поважних причин, зазначених у апеляційній скарзі, та підлягає поновленню апеляційним судом.

Із наданих матеріалів убачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за даним наведеним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000276 від 20 червня 2022 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України.

19 червня 2022 року відповідно до заяви про добровільну видачу, що надійшла від ОСОБА_8 , 19 червня 2022 року в період часу з 19 год 30 хв по 20 год 00 хв було оглянуто та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_6 , СТХ №828722, дата реєстрації 29 квітня 2022 року, яке було поміщено до білого паперового конверту, та автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , а користувачем ОСОБА_8 .

На час розгляду вказаного клопотання судом першої інстанції вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу перебували в статусі тимчасово вилученого майна.

Власником автомобіля марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 .

Приписи ч.1 ст.2 КК України передбачають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст.11 КК України встановлено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходом забезпечення кримінального провадження серед іншого є арешт майна.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор серед іншого не доведе, що потреба досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Так, із змісту ч.ч. 1-2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Виходячи з положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Як убачається із вимог ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
В силу вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно із ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як убачається із зазначеного, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні уповноваженої особи, яка звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що накладення арешту на майно має істотне значення для цього кримінального провадження і полягає в тому, що це забезпечить наявність у кримінальному провадженні важливих речових доказів, отримання яких є необхідним для всебічного, повного та неупередженого дослідження усіх обставин у цьому кримінальному провадженні, також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та сам автомобіль є предметом кримінального правопорушення.

Метою арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження є забезпечення збереження речового доказу.
Постановою дізнавача від 20 червня 2022 року вказане майно визнано речовим доказом.
Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів в право власності фізичних та юридичних осіб.
Вказана норма спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності.
На думку колегії суддів апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами даного кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно із забороною користування та розпорядження цим майном.

Колегія суддів вважає, що на час розгляду клопотання, були законні підстави для арешту зазначеного майна.

Під час досудового розслідування перевіряються та уточнюються відомості, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності обставин вчинення злочину та інших обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину чи внесення відомостей про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Співставляючи встановлені слідчим суддею місцевого суду обставини з вимогами кримінального процесуального закону, враховуючи, правову підставу для арешту майна, його наслідки, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи (юридичної особи), колегія суддів приходить до висновку про необхідність накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів у провадженні та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. оскільки існують достатні підстави вважати, що це майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію є речовими доказами, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, має суттєве доказове значення, що безпосередньо впливає на встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Необхідність накладення вказаного арешту полягає крім іншого у забезпеченні подальшого проведення необхідних процесуальних дій, а також у забезпеченні цілісності об`єкту, який у кримінальному провадженні визнанні речовими доказами.

Вирішуючи питання доцільності заборони, користування та розпорядження майном, яке зазначене в клопотанні, колегія суддів виходить з обставин провадження, а також, необхідності втручання в права та інтереси власників, користувачів майна, та приходить до висновку, що накладення арешту на вищезазначене майно не призведе до будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави й буде відповідати завданням кримінального провадження, а таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.

Рішення слідчого судді наразі відповідає умовам, за яких особа чи особи не будуть піддані необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Наведені у клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно належним чином перевірені, при цьому досліджено, а також з`ясовано обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі підстави, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ встановлює, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування повинно бути ретельним, що означає обов`язок органів влади завжди добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки та зобов`язання вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події («Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Вказане в свою чергу слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення, процесуального примусу, або втручання у її права і свободи.
Колегією суддів повно, всебічно і об`єктивно досліджено та перевірено необхідні матеріали провадження.
Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтовану можливість задоволення клопотання прокурора щодо арешту майна.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстави для скасування ухвали слідчого судді суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2022 року щодо накладення арешту на тимчасово вилучені 19 червня 2022 року в період часу з 19 год 30 хв до 20 год 00 хв під час проведення огляду місця події автомобіль марки «Renault» моделі «Megane», н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3