ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2022 року місто Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Холодновідка Пустомитівського району, не працюючого, не одруженого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема, останній раз 10.08.2022 Залізничним районним судом м. Львова за ч.4 ст. 185 КК України засудженого до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 15 днів,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

встановив:

06 травня 2022 року близько 09 годині 48 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи умисно, з корисливих мотивів та власного збагачення, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Шпитальна, буд.1, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, таємно викрав «Масло мол диво сол/верш екстра 73%», вагою 200г, в кількості 4 шт., вартістю кожна 37 гривень 60 копійок (загальною вартістю 150 гривень 40 копійок), «Масло Селянське сол/верш екстра 82%», вагою 200г, в кількості 3 шт., вартістю кожна 52 гривні 65 копійок (загальною вартістю 157 гривень 95 копійок), «Масло Селянське сол/верш 72,6%», вагою 200г, в кількості 3 шт., вартістю кожна 46 гривень 95 копійок (загальною вартістю 140 гривень 85 копійок), «Масло Радимо екстра 82%», вагою 200г, в кількості 1 шт., вартістю 44 гривні 70 копійок, «Масло Селянське Кухарочка сол/верш 73%», вагою 200г, в кількості 1 шт., вартістю 33 гривні 85 копійок, «Суміш рослинно молочна Доярочка 72,5%», вагою 200г, в кількості 3 шт., вартістю кожна 18 гривень 35 копійок (загальною вартістю 55 гривень 05 копійок). Після вчинення таємного викрадення майна ОСОБА_4 утримуючи при собі зазначені викрадене майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Також, 23 травня 2022 року, близько 09 годин 55 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи умисно, з корисливих мотивів та власного збагачення, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Шпитальна, буд.1, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, таємно намагався викрасти «Масло Селянське сол/верш екстра 82%», вагою 200г, в кількості 3 шт., вартістю кожна 52 гривні 65 копійок (загальною вартістю 157 гривень 95 копійок), «Масло Селянське сол/верш 72,5%», вагою 200г, в кількості 5 шт., вартістю кожна 46 гривень 95 копійок (загальною вартістю 234 гривні 75 копійок), «Масло Селянське Галичина сол/верш 72,6%», вагою 180г, в кількості 3 шт., вартістю кожна 38 гривень 35 копійок (загальною вартістю 115 гривень 05 копійок), а також «Масло Селянське Білоцерківське 72,6%» вагою 180г., в кількості 3 шт., вартістю кожна 40 гривень 70 копійок (загальною вартістю 122 гривні 10 копійок), що належить ТзОВ ТВК «Львівхолод», однак виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, такий не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівником охорони даного магазину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю. Надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він 06 травня 2022 року, приблизно о 09 годині 48 хвилин, він, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , таємно викрав декілька упаковок масла. Крім цього, він 23 травня 2022 року, близько 09 годин 55 хвилин, перебуваючи у згаданому магазині намагався викрасти декілька упаковок масла, однак був затриманий працівником охорони даного магазину. Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Мотиви і мета вчинення ним злочинів, а також способи вчинення злочинів в обвинувальному акті відображені вірно.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку. Просить суворо не карати та надати йому можливість стати на шлях виправлення.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.

При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, та закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, та вчинений в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку в лікаря нарколога та не перебуває на обліку у лікаря психіатра. Крім того, суд враховує те, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №222 від 24.06.2022 року, обвинувачений психічною хворобою не страждає, в період інкримінованих дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак розладу психіки, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину та повне визнання своєї вини. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, тобто в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Відповідно до положень ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Також встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2022 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 15 днів.

Отже, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2022.

Стосовно пред`явленого представником потерпілого ТзОВ ТВК «Львівхолод» до обвинуваченого цивільного позову про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди, то такий підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положення ст. 22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Встановлено, що спричинені ОСОБА_4 потерпілому - ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальні збитки на загальну суму 582,80 гривень складаються з вартості викраденого у потерпілого майна.

Вказані збитки обвинуваченим відшкодовані потерпілому не були.

Обвинувачений заявлений до нього цивільний позов визнав в повному обсязі.

Таким чином, оскільки матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, заподіяна потерпілому діями обвинуваченого шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненими ним злочинами, а також враховуючи визнання обвинуваченим цивільного позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь ТзОВ ТВК «Львівхолод» заподіяну злочинами матеріальну шкоду в розмірі 582,80 гривень. Відтак, цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2022, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного звернення даного вироку до виконання.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-Виробнича Компанія «Львівхолод» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-Виробнича Компанія «Львівхолод» () матеріальну шкоду в розмірі 582,80 гривень.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

-14 пачок масла вважати повернутим потерпілому за належністю;

- компакт диски на яких міститься файл /запис/ за 23.05.2022 та 06.05.2022 залишити у матеріалах кримінального провадження.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1