УХВАЛА
Іменем України

29 квітня 2022 року

Справа № 638/9218/18
Провадження № 1-і/638/13/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку дистанційного судового провадження клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в об`єднаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України,

встановив:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною першою статті 309 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України.

Ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 07 травня 2022 року включно.

28 квітня 2022 року через офіційну електронну пошту суду прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 подала до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою стосовно ОСОБА_3 .

Клопотання прокурора обгрунтовано тим, що ухвалою суду обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 07 травня 2022 року.

На даний час виникла необхідність продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В обгрунтування клопотання прокурор вказує на те, що до завершення судового розгляду та ухвалення рішення по суті потрібно дослідити ще чимало доказів, допитати свідків, у разі необхідності провести інші процесуальні дії. У той же час ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які були підставою для застосування та подальшого продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду, на даний час не зменшилися.

Ризик, передбачений п. 1 частини першої статті 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, так як останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, а саме за частиною другою статті 186 КК України, за яке передбачено показання у вигляді позбавлення воді строком до 6 років. Вказане кримінальне правопорушення останній вчинив у період іспитового строку, призначеного попереднім вироком.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 січня 2001 року зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та/або суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Ризик, передбачений п. 3 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 у подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення може одноосібно або за допомогою інших осіб, незаконно впливати на представника потерпілого та свідків у кримінальному провадженні шляхом умовляння, залякування чи іншим чином змусити свідків, які ще не допитані судом, змінити свої покази. Зокрема останній не визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, за яким судом встановлено порядок дослідження доказів, який передбачає допит представника потерпілого та свідка. На даний час вказані допити у судовому засіданні не відбулися.

Ризик, передбачений п. 5 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 , який засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин проти власності, який є тяжким. Крім того останній офіційно не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, а тому, враховуючи всі наявні в сукупності обставини, це може свідчити про те, що для ОСОБА_3 вчинення злочинів проти власності є способом життя та джерелом доходу. Окрім того ОСОБА_3 неодружений, осіб на утриманні не має, що разом з відсутністю роботи, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які були б стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

Ризик, в загальному розумінні, це можлива небезпека будь якого несприятливого результату. Тобто у сторони обвинувачення є всі підстави стверджувати про наявність вищевказаних ризиків, оскільки відповідно до матеріалів вказаного провадження, обвинувачений своїми активними діями показував, що він неодноразово вчиняє злочини, що має певну систематичність.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_3 раніше судимий та обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, за який визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку.

Прокурор вказує на те, що при заявленні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 враховано та не порушено вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Судове засідання у кримінальному провадженні щодо розгляду клопотання прокурора стосовно ОСОБА_3 призначено на 14 годину 30 хвилин 29 квітня 2022 року.

Про дату та час проведення судового засідання учасники справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_3 отримав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 29 квітня 2022 року, що підтверджується його особистою розпискою про отримання копії клопотання прокурора.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

15 березня 2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2212-IX від 21 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У судове засідання прокурор, захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 не з`явились, на відеозв`язок не вийшли.

28 квітня 2022 року через офіційну електронну пошту суду прокурор ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 розглядати без її участі у зв`язку з відсутністю фізичної можливості приймати участь у судовому засіданні у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , проти задоволення клопотання заперечував, посилаюсь на те, що зазначені прокурором ризики є недоведеними, просив у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у кримінальному провадженні 000825 у вигляді тримання під вартою відмовити, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації із забороною покидати місце реєстрації.

Пояснив, що вказана позиція погоджена з підзахисним, просив її врахувати під час розгляду клопотання прокурора та у разі неможливості з технічних або інших причин здійснити розгляд клопотання за участю обвинуваченого ОСОБА_3 не заперечував проти розгляду клопотання за його відсутності з урахуванням вимог чинного законодавства в цій частині.

Крім того, у зв`язку з відсутністю можливості прийняти особисто участь у судовому засіданні щодо розгляду клопотання через загрозу життю та здоров`ю, пов`язаних з військовими діями та обстрілами на території міста Харкова, просив розгляд проводити без його участі, врахувавши його правову позицію.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, через активні бойові дії, а відтак існуючу загрозу життю та/або здоров`ю, та відсутності наразі такої можливості за повідомленням керівництва установи доставка осіб з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» конвоєм до суду не здійснюється.

Судом була з`ясована можливість проведення судового засідання щодо розгляду клопотання в режимі відеоконференції, однак за інформацією уповноваженої особи після обстрілу внаслідок згорання підстанції та пошкодження кабельної мережі станом на 29 квітня 2022 року в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відсутній Інтернет, у зв`язку із чим через наявні об`єктивні обставини проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Державною установою «Харківський слідчий ізолятор» не є можливим, що підтверджено довідкою начальника відділу ІТЗО, ЗІ майора внутрішньої служби Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 .

Отже, як доставити обвинуваченого до суду та забезпечити безпосередню участь обвинуваченого у судовому засіданні, так і провести судове засідання у режимі відеоконференції з Державною установою «Харківський слідчий ізолятор», зокрема за допомогою власних технічних засобів, за відсутності у обвинуваченого, який утримується в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», технічної можливості дистанційного зв`язку, з об`єктивних незалежних від суду причин на даний час не виявляється можливим.

Таким чином, судом було вжито всіх можливих заходів задля забезпечення реалізації процесуальних прав учасників судового процесу.

Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно статті 122 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи заяви, правову позицію, думку учасників судового провадження, виходячи з об`єктивних обставин непереборної сили, що зумовлено введенням воєнного стану в Україні, зважаючи на активні бойові дії на адміністративно - територіальній одиниці місця розташування суду, а відтак існуючу загрозу життю та небезпеку для здоров`я, що за таких обставин унеможливлює безпосередню участь учасників справи у судовому засіданні, з метою забезпечення безпеки та уникнення загрози життю учасників судового процесу, та, водночас, за відсутності наразі технічної можливості провести судове засідання за допомогою відеоконференцзв`язку з Державною установою «Харківський слідчий ізолятор», суд доходить висновку, що відсутність учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду питання продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Суд, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання та дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до частини першої, четвертої, п`ятої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з частиною першою статті 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до частини другої, третьої статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною шостою статті 615 КПК України передбачено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20 серпня 2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 674/1202/19, від 27 лютого 2019 року у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався ухвалами суду, зокрема до 07 травня 2022 року включно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України.

Суд враховує, що ризики, передбачені п. 1, п. 5 частини першої статті 177 КПК України, наявність яких була встановлена при обранні запобіжного заходу, на даний час продовжують існувати, оскільки ОСОБА_3 , який засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин проти власності, який є тяжким.

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує останьому у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, санкцією якої передбачено позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, а тому, враховуючи всі наявні в сукупності обставини, це може свідчити про те, що для ОСОБА_3 вчинення злочинів проти власності є способом життя та джерелом доходу. ОСОБА_3 неодружений, осіб на утриманні не має, що разом з відсутністю роботи, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які були б стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

Виходячи зі встановлених судом обставин, є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності та переховування від правоохоронних органів є очевидними та таким, що можуть справдитися із великим ступенем вірогідності.

Таким чином, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас прокурором також доведено, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу, наразі не зменшилися та продовжують існувати, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, докази в повному обсязі не досліджено.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення проти власності, а саме за частиною другою статті 186 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення воді строком до 6 років, яке останній вчинив у період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, суд доходить висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилалася прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не можуть виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що судове провадження не завершене, свідків, потерпілих, обвинуваченого не допитано, докази не досліджено, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про необхідність продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_3 на 60 діб, тобто до 27 червня 2022 року включно.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про наявність правових підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою.

Стосовно запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло цілодобово або в певний період доби, суд виходить з того, що у разі виниклої загрози життю та/або здоров`ю, такі умови в період дії воєнного стану у повній мірі не надають можливості уникнути існуючої небезпеки, зокрема пройти в укриття, внаслідок чого створюють обвинуваченому потенційно небезпечні умови.

Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а відтак жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до положень частини шостої статті 615 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 - 178, 183, 194, 197, 199, 331, 369 - 372, 376, 392-395, частиною шостою статті 615 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 червня 2022 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Строк дії ухвали до 27 червня 2022 року.

Повний текст ухвали складено 29 квітня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1