Справа № 946/2356/22
Провадження № 1-кс/946/1095/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: дізнавача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 за ознаками кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.03.2022 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про те, що 12.03.2022 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шляхом обману та зловживанням довірою заволоділи майном зібраним волонтерами для потреб малозабезпеченим особам, чим спричинили матеріальний збиток.

Вказане повідомлення зареєстроване до ЄРДР під №000102 від 13.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

05.04.2022 в ході санкціонованого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою № НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету НПУ PSP 1180167; мобільний телефон марки «MEIZU», в корпусі сірого кольору, який упаковано до сейф-пакету НПУ INZ2055171; банківську карту «VISA», банку «monobank» № НОМЕР_3 , яку упаковано до сейф-пакету PSP1180166; ноутбук «Asus», моделі: К52D № A8NOAS795975350, в корпусі чорного кольору із зарядним пристроєм, який упаковано до сейф-пакету НПУ № EXPO409159.

Враховуючи, що вилучене та перераховане у даному клопотанні майно, має значення речового доказу у кримінальному провадженні, в разі не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, вказане може призвести до зникнення, втрати, пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою проведення судової експертизи, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

У судовому засіданні дізнавач підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити. Прокурор підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити, вважаючи, що є всі підстави для накладення арешту на вказане майно. Зазначив, що під час досудового розслідування мобільні телефони, ноутбук можуть мати докази злочину.

Власниця майна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання та накладення арешту на вказана майно. Зазначила, що вона добровільно допомагала, з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 познайомилася у кол-центрі, раніше з ними не була знайома, гроші вона не збирала. Вона не має відношення до вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обмовили її. Просить повернути їй її майно.

Вивчивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 , ч. 3 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

На думку слідчого судді, клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на такі речі та предмети: мобільний телефон марки «iPhone», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою № НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету НПУ PSP 1180167; мобільний телефон марки «MEIZU», в корпусі сірого кольору, який упаковано до сейф-пакету НПУ INZ2055171; ноутбук «Asus», моделі: К52D № A8NOAS795975350, в корпусі чорного кольору із зарядним пристроєм, який упаковано до сейф-пакету НПУ № EXPO409159. Вказане майно може містити інформацію, що може мати значення для судового розслідування в частині встановлення обставин кримінального правопорушення, з огляду на те, що у записі телефонної розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що була викладена у мережу Інтернет, вказані особи зазначили про можливість причетності до вчинення кримінального правопорушення власника майна, на яке накладається арешт, що свідчить про доцільність перевірки органами досудового розслідування усіх можливих версій вчинення кримінального правопорушення.

Однак, з клопотання слідчого не вбачається, та ним не було доведено наявність підстав для арешту на банківську карту «VISA», банку «monobank» № НОМЕР_3 , оскільки не доведено, що ця банківська карта має відношення саме до кримінального провадження досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 13.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не доказано, що сама фізична банківська карта має значення речового доказу і її арешт необхідний для інтересів цього кримінального провадження. Здійснення слідчих дій, пов`язаний із з`ясуванням питання руху коштів за вказаною карткою можливо й без фізичної її наявності у органів досудового розслідування, тому в цій частині клопотання дізнавача не підлягає задоволенню.

На думку слідчого судді, завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті у тому числі і у разі накладення арешту лише в частині заборони відчужувати майно.

Крім того, слідчим суддею враховуються розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для інших осіб.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що з пояснень слідчого не вбачається наявність підстав для арешту транспортного засобу із забороною використання та зберігання, а також те, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання дізнавача про арешт майна задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучені 05.04.2022 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі речі та предмети:

- мобільний телефон марки «iPhone», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою № НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету НПУ PSP 1180167;

- мобільний телефон марки «MEIZU», в корпусі сірого кольору, який упаковано до сейф-пакету НПУ INZ2055171;

- ноутбук «Asus», моделі: К52D № A8NOAS795975350, в корпусі чорного кольору із зарядним пристроєм, який упаковано до сейф-пакету НПУ № EXPO409159.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Вилучену в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , банківську карту «VISA», банку «monobank» № НОМЕР_3 , яку упаковано до сейф-пакету PSP1180166, негайно повернути власнику, особі у якої вона була вилучена.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 11.04.2022р. о 09:40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1