№ 1-кп/755/323/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005082 від 16.09.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно вантажником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20.01.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 19.04.2019 року по відбуттю строку покарання; 01 червня 2022 року вироком Київського апеляційного суду за ч. 2 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 16 вересня 2020 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «ФОРА», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 12, з метою щось придбати, знаходився в торгівельному залі та роздивлявся товар та в цей момент, у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме -пляшки лікеру марки "Бейліс" та пляшки лікеру марки "Molly's Irish Cream", тому він підійшов до полиць із продажу горілчаних виробів та упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, сховав пляшку лікеру "Бейліс", артикул 2989, об`ємом 0,5 л, у кількості 1 шт., закупівельною вартістю 264 гривні 90 копійок та пляшку лікеру "Molly's Irish Cream", артикул 486180, об`ємом 0,7 л, у кількості 1 шт., закупівельною вартістю 100 гривень 61 копійка, після чого, тримаючи вказаний товар при собі, направився до іншої частини торгової зали магазину та сховав вказаний товар біля шаф для зберігання речей відвідувачів зі сторони торгової зали. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 направився до виходу з приміщення магазину та, пройшовши лінії кас, підійшов до шаф для зберігання особистих речей відвідувачів, дістав попередньо сховані ним вказані вище пляшки та сховав до власного портфелю. У подальшому, ОСОБА_6 , виконавши усі необхідні дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, з викраденим ним майном, не розрахувавшись за вищевказаний товар, направився до виходу з магазину, виконавши усі необхідні дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак, свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони даного магазину «ФОРА» на виході з приміщення, тобто, своїми злочинними діями намагався завдати ТОВ "ФОРА" матеріальної шкоди на загальну суму 365 гривень 51 копійка.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 16 вересня 2020 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, він зайшов до магазину «Фора», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 12, вирішив здійснити крадіжку, тому, підійшов до полиці з алкогольними напоями, взяв з неї дві пляшки лікеру, відніс до камери схову. Далі, поклав викрадений товар до своєї сумки та попрямував до виходу з магазину, однак, вже на виході його затримали працівники охорони даного магазину. Зокрема, показав, що суть обвинувачення йому зрозуміло, винним себе визнає повністю та всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, спосіб та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, розуміє, що його дії були протиправними та умисними, зазначивши, що у подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.07.2021 року; протоколу огляду місця події від 16.09.2020 року; протоколу обшуку особи від 16.09.2020 року; протоколу обшуку затриманої особи від 16.09.2020 року; протоколу огляду речей від 18.09.2020 року; постанов про визнання речових доказів від 18.09.2020 року та 19.09.2020 року; протоколу огляду відеозапису від 19.09.2020 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено, оскільки, відповідно до вироку Київського апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, кримінальне правопорушення вчинено 28.04.2020 року, тобто, до дати 16 вересня 2020 року скоєння кримінального правопорушення, за яке останній засуджується цим вироком.

Так, з урахуванням обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , його особи - раніше судимий, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства, вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді обмеження волі та не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак, поряд з цим, при призначенні міри покарання, суд враховує його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, скоєно замах на вчинення крадіжки, майно повернуто та цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Зокрема, обмеження волі належить до покарань, які є альтернативними позбавленню волі на певний строк. При позбавленні волі засуджений обов`язково ізолюється від суспільства і забезпечення ізоляції є однією із вимог режиму у колоніях. При обмеженні волі засуджений хоч теж ущемляється в певних правах і свободах, таких як особиста свобода, свобода пересування, свобода вибору місця проживання чи перебування тощо, але в своїй сукупності вони не створюють такої ізоляції, як при позбавленні волі, оскільки засуджені до обмеження волі мають більше можливостей спілкування з соціальним середовищем, в тому числі і з тим, в якому вони перебували до вчинення кримінального правопорушення, тому позбавлення волі є більш суворим покаранням, ніж обмеження волі, оскільки позбавлення волі - кримінальне покарання в Україні, яке полягає в ізоляції засудженого від суспільства та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи і є одним із найсуворіших кримінальних покарань.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 72 КК України, призначити ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень, за який він засуджується цим вироком та кримінального правопорушення, за який його засуджено вироком Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року до одного року позбавлення волі, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 29 липня 2021 року та за правилами, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, вважати ОСОБА_6 таким, що відбув покарання.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, скасувати, звільнити його з-під варти в залі суду по відбуттю строку покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: дві пляшки лікеру «Бейліс», об`ємом 0,5 л. та « Mollys», об`ємом 0,7 л, що передані під зберігальну розписку представнику потерпілого ОСОБА_12 - залишити у ТОВ «ФОРА»;

- рюкзак чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету під № ЕХР0456537 від 16.09.2020 року та передано на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві повернути ОСОБА_6 ;

- відеозапис з камер спостереження з магазину «ФОРА» із зображенням ОСОБА_6 , що приєднаний до матеріалів справи залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя