Справа № 367/551/20
Провадження №1-кп/367/17/2022
УХВАЛА
Іменем України

01 червня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції із Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, -
в с т а н о в и в :
У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обґрунтоване тим, що ризики, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Захисники обвинувачених заперечували проти клопотань прокурора, вказуючи, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки їх підзахисні не причетні до інкримінованих їм дій, стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків, які б виправдовували тримання обвинувачених під вартою. Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, захисник ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, вказуючи, що він є раніше не судимою особою, одружений, має двох неповнолітніх дітей та матір інваліда 2 групи, зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необґрунтованість обвинувачення. Також, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що тримання під вартою обвинуваченого більш ніж півтора роки без відповідного вироку суду порушує права людини та прирівнюється до катування.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 . Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 05 червня 2022 року. ОСОБА_9 . Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 05 червня 2022 року.
Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно із ч 1. ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги наявність ризиків передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися після розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці проживання, зважаючи на те, що по провадженню не допитані самі обвинувачені, потерпіла, свідки, що у своїй сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, суддя приходить до висновку про доведення прокурором обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
Приймаючи до уваги наявність ризиків передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися після розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці проживання, зважаючи на те, що по провадженню не допитані самі обвинувачені, потерпіла, свідки, що у своїй сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, суддя приходить до висновку про доведення прокурором обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.
Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, відомості, які характеризують особи обвинувачених, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченим не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
Доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства та судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотань обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 .
Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити та продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
З огляду на викладене, керуючись, ст. ст. 176-178, 183, 199, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.
Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою стосовно обвинувачених обчислювати з 01 червня 2022 року по 30 липня 2022 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Судді ОСОБА_1
ОСОБА_2
ОСОБА_3