УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2022 року
м. Київ
справа № 369/5819/20
провадження № 51-1241 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) адвоката ОСОБА_4 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2022 року щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Стягнуто із МТСБУ на користь ОСОБА_6 254 634,03 грн матеріальної шкоди.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 20 070 грн моральної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речового доказу у кримінальному провадженні.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 26 грудня 2019 року приблизно о 20:25, керуючи автомобілем «Реugeot Partner», д/н НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Центральної в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області зі сторони вул. Тепличної в напрямку вул. Київської, поблизу перехрестя з вул. Шевченка проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, належним чином не відреагував на її зміну та під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився, щоб дати останньому дорогу, в результаті чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину вул. Центральної по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, при цьому водій порушив вимоги пунктів 1.3, п. 1.5, пп « б» п. 2.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Київський апеляційний суд ухвалою від 13 січня 2022 року апеляційну скаргу представника МТСБУ адвоката ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі представник, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування ними норм матеріального права в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до МТСБУ, просить відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) скасувати оспорювані вирок та ухвалу в цій частині й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції, порушуючи норми п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК, належним чином не дослідив наданих потерпілою документів, які би підтверджували її перебування на лікуванні. Також зазначає про порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог ст. 24 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961- IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової …» (далі № 1961- IV), а тому цей суд неправильно встановив розмір завданої позивачу матеріальної шкоди. Крім того зазначає, що МТСБУ не відшкодовує витрати на проживання і харчування та інші заходи, необхідні для гідного перебування пацієнта під час лікування у стаціонарі. Касатор звертає увагу і на те, що місцевий суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині суми, зазначеної у квитанції № ПН10430СА від 17 січня 2020 року на суму 2000 грн, оскільки комісія банку не входить до витрат, передбачених ст. 24 Закону № 1961-ІV.
Вважає, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги представника МТСБУ щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не дав їм належної оцінки і, не навівши належного обґрунтування, залишив апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок у цій частині без змін.
Крім того, також представник разом заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначених рішень, яке містить достатнє обґрунтування.

Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі представника, та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння змісту цих обставин, переконавшись у добровільності позицій учасників, а також роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскарження цих обставин в апеляційному порядку, розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК з допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, а також документів, які стосуються цивільного позову.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, правильність кваліфікації його дій, а також справедливість призначеного засудженому покарання в касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи у касаційній скарзі представника про неправильне вирішення судами цивільного позову потерпілої в частині визначення суми відшкодування стягнутої з МТСБУ шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
Під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до МТСБУ цих вимог закону місцевим та апеляційним судами було дотримано.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду у зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
З метою відшкодування завданої шкоди потерпіла подала позов до суду, визначивши відповідачами засудженого і МТСБУ.
Згідно з матеріалами за скаргою цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_5 застраховано не було.
За приписами пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961- IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до позову потерпіла просила стягнути з МТСБУ 254 634,03 грн у рахунок завданої матеріальної шкоди, яка складається з 2634,03 грн витрат на придбання ліків та 250 000 грн витрат на лікування. На підтвердження своїх вимог надала суду чеки на придбання ліків на суму 2634,03 грн, які суд сприйняв як належний доказ понесених витрат на придбання ліків після травмування в ДТП 26 грудня 2019 року. Крім того, на підтвердження понесених витрат у сумі 250 000 грн на оплату медичних послуг суду надано копію акта від 16 березня 2020 року № 28122019, з якого вбачається, що 28 грудня 2019 року потерпілій, які було встановлено діагноз, «закритий перелом обох щиколоток та заднього краю в/г кісток зліва зі зміщенням уламків, підвивих стоп назовні та до заду», були надані медичні послуги, їх ціна 250 000 грн, вони були оплачені 17 січня 2020 року, про що видано банківську квитанцію. Отже, за висновком суду, наданими документами доведено, що на користь потерпілої підлягає відшкодуванню також 250 000 грн, сумнівів в тому, що саме така сума була витрачена на негайне лікування хворої, у якої в ДТП були травмовані ноги, не виникало, і такий діагноз, як «закритий перелом обох щиколоток та заднього краю в/г кісток зліва зі зміщенням уламків, підвивих стоп назовні та до заду» був установлений потерпілій у день її звернення до ТОВ «Ладістен Клінік».
Оскільки суду першої інстанції було надано документи про понесені потерпілою витрати в сумі 254 634,03 грн, він, виходячи зі змісту наведених норм, які регламентують вирішення такого питання, обґрунтовано встановив, що саме в такому розмірі вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню для відшкодування матеріальної шкоди потерпілій з МТСБУ.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку в частині вирішення цивільного позову до МТСБУ, апеляційний суд відповідним чином перевірив доводи представника, зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю аналогічні доводам, викладеним у його касаційній скарзі, дав їм оцінку, з урахуванням вимог ст. 419 КПК та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок у цій частині без змін.
Суд слушно звернув увагу на п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961- IV, згідно з яким шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Також вказав, що відповідно до п. 24.1 ст. 23 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
З огляду на це суд слушно вказав про необґрунтованість апеляційної скарги представника в частині визначення розміру оплати за лікування потерпілої.
Усупереч твердженням представника суд правильно акцентував увагу на тому, що про підвивих стоп потерпілої було зазначено не лише в акті, а й у витягу з медичної карти (R-контроль), у якому вказувалося про усунення вивиху, тобто йшлося про одне й те ж травматичне ушкодження, що вказує на обґрунтованість стягнення саме такої суми з МТСБУ на відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.
Доводи касаційної скарги аналогічні за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі представника та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої визнані безпідставними.
Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
З огляду на це колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками апеляційного суду і вважає, що його ухвала та вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову до МТСБУ є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги представника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З урахуванням викладеного істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
За таких обставин касаційна скарга представника цивільного відповідача МТСБУ не підлягає задоволенню.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Клопотання представника цивільного відповідача МТСБУ адвоката ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2021 року та ухвали Київського апеляційного суду від 13 січня 2022 року, задовольнити.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача МТСБУ адвоката ОСОБА_4 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3