Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

7 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000563 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Ульянівка Білопільського району Сумської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2020

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2022 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ст.72 КК України покарання у виді арешту переведено у більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі з розрахунку, що 1 дню позбавлення волі відповідає 1 день арешту.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2020 і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить вирок суду змінити і звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, надавши можливість довести, що його виправлення можливе без відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення майна ОСОБА_7 за наступних обставин.
13 лютого 2022 року близько 14 години ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу зайшов у кімнату, де проживала ОСОБА_7 , і помітив на дивані її особисті речі. Реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення майна потерпілої, ОСОБА_6 взяв хустку, в якій знаходилися поліетиленові пакети з ювелірними виробами, а саме, срібним ланцюжком, однією срібною сережкою та трьома срібними кільцями 925 проби загальною вартістю 789 гривень 59 копійок. Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, а також відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді арешту, яке є найбільш м`яким з установлених санкцією ч.2 ст.185 КК України, на мінімальний строк.

Вірно застосував суд і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_6 , який був звільнений від відбування покарання за попереднім вироком з випробуванням, вчинив нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, і остаточне покарання за сукупністю вироків йому також призначено на мінімально можливий строк. Враховуючи те, що обвинувачений порушив умови застосування до нього положень ст.75 КК України, повторне його звільнення від відбування покарання з випробуванням є недопустимим.

Саме таке покарання, як його призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3