Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 ,
та його захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/474/22, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 серпня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_6 , про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000101, внесеному 27.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цією ухвалою, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 20 жовтня 2022 року включно, з визначенням застави у розмірі 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду за кожним його викликом, вимогою та визначеною ним періодичністю; не відлучатись з території м. Ужгород без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В ухвалі суду вказується, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000101, відомості про кримінальне правопорушення в якому 27.06.2022 внесені до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України. Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 подав до суду клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, мотивуючи доводи тим, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам ст.ст. 91, 109, 291, 293 КПК України.

Судом встановлено, що твердження захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України не знайшли свого підтвердження. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а відтак відсутні правові підстави для повернення його прокурору.

В ухвалі також зазначено, що 11 серпня 2022 року прокурор звернувся з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Необхідність обрання саме такого запобіжного заходу обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який, у разі визнання його винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, діяння скоїв під час іспитового строку, встановленого йому за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 12.05.2022. Тому суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; також існує ймовірність того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на свою користь. Це підтверджується тим, що обвинуваченому відомі прізвища та адреси місця проживання потерпілого та свідків, а тому він має реальну можливість спілкуватися зі свідками та потерпілим; існує ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи засудженим до відбування покарання з випробуванням, він не виконав обов`язків, покладених на нього, та через невеликий проміжок часу вчинив нове кримінальне правопорушення. Прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений є особою молодого віку, його стан здоров`я не перешкоджає утриманню його під вартою, ОСОБА_5 ніде не працює, його майновий стан слід вважати незадовільним, осіб похилого віку на утриманні не має. Просить клопотання задовольнити у повному обсязі.

Суд, дослідивши доводи клопотання, надані прокурором докази у підтвердження його доводів, дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України кримінальних правопорушень, які віднесено до тяжких злочинів, та які караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що стороною захисту доказів на підтвердження обставин, які би вказували на зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що судове провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 триває, підстав для скасування обраного запобіжного заходу не має, та беручи до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Тому судом клопотання прокурора визнано обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що суд безпідставно не визнав у підготовчому судовому засіданні факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а саме: в обвинувальному акті не зазначено про процесуальну дію дату внесення до ЄРДР відомостей про злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України за №0000101, не вказано також прізвище, ім`я та по батькові, а також займану посаду слідчого, прокурора, якими внесено до ЄРДР відомості про кримінальне провадження; не зазначено прізвища та ініціали слідчого, прокурора, якими виявлено вказане кримінальне правопорушення та складено рапорт про його виявлення; не вказано місце вчинення злочину, більш того, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення взагалі суперечить тексту повідомлення про підозру ОСОБА_5 . Окрім цього, апелянт стверджує, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказано номери, найменування процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, а також немає дати та часу їх проведення, не зазначені реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, відсутні відомості про вид заходу забезпечення. Окрім цього, адвокат ОСОБА_6 вважає, що суд безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту. Стверджує, що ризики, визначені у ст. 177 КПК України, не існують. Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги закону, проігнорувавши той факт, що у судовому засіданні не було жодного потерпілого. Просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою повернути обвинувальний акт прокуророві та змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , та його захисника, адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони обвинувачення, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що сторона обвинувачення належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги та відомостей про поважність причин неявки прокурора від сторони обвинувачення не надходило. Разом із тим, береться до уваги і те, що: апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки прокурора у судове засідання; сторона захисту не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_5 прокурору апеляційним судом не переглядається, оскільки відповідно до норм ст. ст. 314, 392 КПК України таке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Тому, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не визнав у підготовчому судовому засіданні факт невідповідності обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону.
Тому, апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу.
Так, висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги те, що: інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів, і йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; обвинувачений ОСОБА_5 офіційно ніде не працює, раніше судимий, у тому числі обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у період іспитового строку.
Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, у тому числі й допиту свідків, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, визначені у ст. 177 КПК України, не існують, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що у судовому засіданні не було жодного потерпілого.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що у підтвердження цих доводів, стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.
Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження, є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, апеляційний суд також відхиляє.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, встановлені стороною обвинувачення обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.
Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення щодо застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відповідно, правомірно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 серпня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_6 , про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000101, внесеному 27.06.2022 до ЄРДР щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , та обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 20 жовтня 2022 року включно з визначенням застави, у розмірі 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: