Провадження № 1-кс/947/9939/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.10.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000299від 11.11.2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Подільськ Одеської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, cлідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідуванням по кримінальному провадженню № 0000299від 11.11.2021за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246 КК України.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом незаконної вирубки дерев на території Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, з метою подальшого перевезення, зберігання вказаної деревини, та подальшого продажу за грошові кошти, при цьому розуміючи настання шкоди, яка буде завдана державним інтересам.
Надалі, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на незаконну вирубку та заволодіння лісопродукції, він не в змозі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, запропонував ОСОБА_4 , вчинити злочин, пов`язаний з незаконною порубкою дерев на території Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, на що останній погодився.
В подальшому ОСОБА_7 запропонував вчинити зазначений злочин групі осіб у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на що останні також погодились.
Так, з метою вчинення зазначеного злочину, ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , повинні виконувати вказівки ОСОБА_7 , направлені на вчинення вказаного злочину.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за попередньою змовою із зазначеною групою осіб, приблизно з 07.11.2021 по 10.11.2021 всупереч законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів, без наявності спеціального дозволу на вирубку таких лісових ресурсів, незаконно вирубили 36 дерев, які зростали на земельній ділянці урочища «Гертоп ІІ», що розташоване на території Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, яка має кадастровий номер :01:002:0770.

В подальшому, частина незаконно зрублених дерев 10.11.2021 за попередньою змовою ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 завантажилась до транспортного засобу «ЗІЛ-131» д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , та фактично перебував у володінні ОСОБА_7 для організації перевезення незаконно зрублених дерев до місць відстоювання, з метою подальшого продажу та отримання матеріальної вигоди, яка в подальшому повинна була розподілитись між всіма учасниками групи осіб.
Однак вчинити подальші злочинні дії не виявилося можливим, в зв`язку з тим, що під час транспортування незаконно зрубленої деревини ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ,ОСОБА_9 , ОСОБА_8 були викриті співробітниками поліції.
Зазначеними діями Долинської сільської ради Подільського району Одеської областізаподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 468.730,59 гривень.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом незаконної вирубки дерев у захисних лісових насадженнях, розташованих на території земель АТ «Укрзалізниця», з метою подальшого перевезення, зберігання вказаної деревини, та подальшого продажу за грошові кошти, при цьому розуміючи настання шкоди, яка буде завдана державним інтересам.
Надалі, ОСОБА_10 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на незаконну вирубку та заволодіння лісопродукції державного акціонерного товариства він не в змозі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, запропонував ОСОБА_7 вчиняти злочин, пов`язаний з незаконною порубкою дерев, заволодінням лісопродукції АТ «Укрзалізниця», на що останній погодився.
В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запропонували вчиняти зазначений злочин групі осіб у складі: ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на що останні також погодились.
Так, з метою вчинення зазначеного злочину, ОСОБА_7 за домовленістю з ОСОБА_10 було визначено роль пособника, який порадами, вказівками, наданням засобів та знарядь вчинення злочину, розподіленням грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, зобов`язаний сприяти вчиненню кримінального правопорушення

Також, згідно плану злочинної діяльності ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повинні виконувати вказівки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Повторно реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_4 за попередньою змовою із зазначеною групою осіб, приблизно з кінця листопада 2021 року по 26 січня 2022 року всупереч законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів, без наявності спеціального дозволу на вирубку таких лісових ресурсів, незаконно вирубили дерева, які зростали на земельній ділянці АТ «Укрзалізниця» у межах захисних лісових насаджень Чубівського лісомайстерського відділення Роздільнянської виробничої дільниці виробничого підрозділу Одеська дистанція захисних лісонасаджень АТ «Українська залізниця», асаме на земельних ділянках, розташованих:

-на 1340 км + 200 м 1343 км + 700 м перегону Чубівка-Мардарівка з правої сторони колії у виділах №54, 56, 58, 62 у кількості 281 дерево;

-на 1349 км + 50 м 1349 км + 810 м і 1350 км +90 м 1351 км + 800 м перегону Чубівка-Мардарівка з правої сторони колії у виділах № 80, 84 у кількості 101 дерево.

В подальшому, незаконно зрублені дерева завантажувались за попередньою змовою ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до транспортних засобів, які організовував ОСОБА_10 та ОСОБА_12 для незаконної перевозки до місць відстоювання, з метою подальшого продажу та отримання матеріальної вигоди, яка в подальшому розподілялась між всіма учасниками групи осіб.
Зазначеними діямиАТ «Укрзалізниця» заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 6.466.364 гривень.

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки злочин, передбачений ч. 4 ст. 246 КК України, у якому ОСОБА_4 підозрюється, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, а також наявність тяжких наслідків, внаслідок вчинення вказаного злочину у вигляді матеріальної шкоди в сумі 468.730,59 грн. та 6.466.364 гривень, що дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , з метою уникнення покарання за вказаний злочин може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

- п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час ОСОБА_4 не сприяє проведенню кримінального провадження, встановленню істини у справі, тому у разі не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також враховуючи те, що деякі речові докази та сліди злочину знаходяться у публічно-доступних місцях.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може спілкуватися з особами, які будь-яким чином пов`язані із вчинення вказаного злочину, а також впливати на свідків, та заявників, які є місцевими мешканцями території вчинення злочину, знає їх у обличчя, йому відома адреса їх мешкання, тобто може здійснювати як фізичний, так і психічний тиск на свідків.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, який вчинювався на протязі тривалого часу (декількох місяців), від діяльності якого останній мав основний дохід для забезпечення свого проживання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні, заперечував проти задоволення клопотання, надавши письмові заперечення та доповнивши, що ризики на які посилався прокурор не доведенні та необґрунтовані. Крім того, захисник зазначив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утримання 2 малолітніх дітей, та на даний час підозрюваного призвали у ЗСУ, де він наразі проходить службу. Просив відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, 04.10.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.246 КК України.

Що стосується посилання захисника на необґрунтованість підозри, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена усправі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.246 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_13 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому слідчий суддя не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів сторони обвинувачення в частині наявності ризику у вигляді переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя зазначає наступне. Так, ризик у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду є мінімальним.

Зокрема, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, одружений та має утриманні 2 малолітніх дітей, проходить військову службу у складі ЗСУ, що на переконання слідчого судді свідчить про мінімальне існування ризику у виді переховування від органу досудового розслідування та суду.

Також, посилання прокурора на наявність ризиків таких, як спроба знищити, приховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливість незаконного впливу на свідків у цьому ж провадженні, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

Що стосується, посилання прокурора на існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, так, слідчий суддя вважає, що зазначений ризик стороною обвинувачення не доведений, так як підозрюваний раніше не судимий та притягається до кримінальної відповідальності вперше.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст.246 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та запобіганню ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, особи підозрюваного, наявності ризику у вигляді можливого переховування, проходження служби у складі ЗСУ, слідчий суддя приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, необхідно застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі встановленого керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000299від 11.11.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його не залишати у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 04.12.2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 04.12.2022 року, обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1