Ухвала

Іменем України

28 жовтня 2022 року

м. Київ

провадження № 51-3276 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 8 серпня 2022 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 серпня2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190 КК України, та змінено останній запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 8 серпня 2022 року, на підставі

ч. 4 ст. 399 КПК України,відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу суду першої інстанції.

Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 8 серпня 2022 року, прокурор звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить її скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви суду

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 серпня2022 року, суддя своє рішення обґрунтував тим, що оскаржувана ухвала була постановлена судом першої інстанції під час судового провадження та не входить до переліку тих рішень, які, відповідно до ст. 392 КПК України, можуть бути оскаржені на цій стадії провадження.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 визнано неконституційними положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тобто, окремому оскарженню в апеляційному порядку за змістом вказаного рішення КСУ та положень ст. 392 КПК України підлягають виключно ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції.

При цьому, оскарження ухвали про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою та зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції, зазначеними положеннями не передбачено.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що суддя апеляційного суду правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки прокурором було подано апеляційну скаргу на судове рішення, яке, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, не підлягає апеляційному оскарженню.

Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 8 серпня 2022 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому Суд не вбачає підстав для її скасування.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року (справа № 757/22075/20-к) та 24 червня 2020 року (справа № 521/15791/19) є неприйнятними, оскільки ці рішення було прийнято у суттєво іншому контексті та предметом оскарження в суді апеляційної інстанції були ухвали слідчого судді, які не передбачені кримінальним процесуальним законом, за результатами розгляду яких апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги те, що із касаційної скарги та доданої до неї копії ухвали не вбачається підстав для її задоволення, Суд дійшов висновку, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 8 серпня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4