Справа № 455/1887/21
Провадження № 1-кп/455/54/2022
ВИРОК
Іменем України

03 травня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000473 від 15.11.2021 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, не військовозобов`язаного, непрацюючого, раніше судимого:

- 20.10.2005 вироком Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області за п.10 ч.2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі, за ч.4 ст.152 КК України до 12 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань 14 років і 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.11.2002року і остаточно призначено покарання за сукупністю вироків 15 років позбавлення волі, звільненого 26.07.2019року з Личаківської ВК Львівської області (№30) по відбуттю строку покарання,

- 29.04.2021 Старосамбірський районним судом Львівської області за ч.1 ст. 162 КК України до штрафу у розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень, покарання яким не відбуте,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , щодо якого ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 серпня 2020 року встановлено адміністративний нагляд строком на один рік та ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року продовжено адміністративний нагляд терміном на шість місяців з наступними обмеженнями у виді: реєстрації в поліції двічі на місяць (першого та третього вівторка місяця на 10.00 год.); заборони виходу з будинку з 22.00 години по 06.00; заборони виїзду за межі території Самбірського району без дозволу поліції; заборони відвідування закладів, де продаються алкогольні напої на розлив (кафе, бари ресторани тощо), з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно без поважних причин та без повідомлення органу, який здійснює нагляд, в період часу з 02 листопада 2021 року по 14 листопада 2021 року, залишив місце свого проживання, а саме: будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив правила адміністративного нагляду.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ст.395 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою. У листопаді 2021 року він, знаючи про те, що перебуває під адміністративним наглядом та будучи ознайомленим із покладеними на нього обов`язками, порушив правила адміністративного нагляду. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює наслідки своїх дій. Просить суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального проступку доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано ст.395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, також враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, на військовому обліку не перебуває, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, проте знаходиться під динамічним спостереженням лікаря-психіатра.

Разом із цим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №651 від 29.11.2021 ОСОБА_3 на час даний час психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також, що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, фактичні обставини справи, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді арешту на мінімальний строк в 1 місяць в межах санкції ст.395 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.04.2021 ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.162 КК України, до штрафу у розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень. Вказане покарання станом на 03.05.2022 ОСОБА_3 не виконав не сплатив штраф, отже покарання вважається не відбутим.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_3 скоїв даний кримінальний проступок у період часу з 02.11.2021 по 14.11.2021, тобто після постановлення вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.04.2021року.

Відтак, у даному кримінальному провадженні остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, оскільки він після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, відповідно до вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, слід повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.04.2021року, та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць та штрафу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень. При цьому, відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.349, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до даного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.04.2021року, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць та штрафу у розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 копійок, - виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання у виді арешту ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1