Номер провадження: 11-сс/813/616/22
Номер справи місцевого суду: 522/4597/22 1-кс/522/2400/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000191 від 10.04.2022 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Луганськ, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:
В провадженні СВ відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000191 від 10.04.2022 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

09.04.2022 в вечірній час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , запросив своїх знайомих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до себе в гості за адресою проживання: АДРЕСА_2 з метою разом вжити спиртні напої та залишитися на ніч переночувати. Прибувши до приміщення вище вказаної квартири, приблизно о 20 годині 30 хвилин 09.04.2022 ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почали розпивати спиртні напої, які вони до цього купили в м. Одеса. Через деякий час, під час вживання спиртних напоїв, ОСОБА_8 пішов у кімнату відпочивати, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 удвох продовжили вживати спиртні напої. В подальшому, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 лягли спати разом на одному ліжку.

Після цього, приблизно о 05 годині 10.04.2022 більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які лежали в кімнаті на ліжку в стані алкогольного сп`яніння виникла словесна перепалка, яка невдовзі переросла у конфлікт з бійкою в ході якої ОСОБА_7 наніс лежачому поряд ОСОБА_9 декілька ударів руками в результаті чого вони впали з ліжка на підлогу, де лежачий зверху ОСОБА_7 наніс останньому не менше 6 ударів кулаками в область голови.

В ході бійки, будучи обуреним на дії ОСОБА_9 , у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, винник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх протиправних наслідків, бажаючи умисно заподіяти смерть ОСОБА_9 , який в цей час лежав на підлозі, зняв зі своїх штанів, які знаходилися на підлозі чоловічий поясний ремінь чорного кольору з металевою бляхою, який накинув на шию ОСОБА_9 та почав душити останнього тим самим умисно перекриваючи йому дихальні шляхи з метою спричинення смерті останньому. Надалі, діючи з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_7 почав затягувати вище вказаний ремінь на шиї ОСОБА_9 .

Щільно затягнувши ремінь на шиї ОСОБА_9 , ОСОБА_7 зачекавши деякий час, з метою достовірного доведення умислу до кінця, взявши до рук дерев`яний елемент бокової спинки ліжка, наніс один удар ОСОБА_9 в область поясниці та в подальшому, переконався, що ОСОБА_9 перестав подавати ознаки життя. Смерть ОСОБА_9 наступила в результаті асфіксії.

10.04.2022 року ОСОБА_7 затримано, в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
В подальшому старший слідчий СВ відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_11 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу задоволено та підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 08.06.2022 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу. Захисник вказує, що ризики у кримінальному провадженні органом досудового розслідування не доведені, а також не враховано даних про особу підозрюваного, який має родину, мати похилого віку, позитивну характеристику з місця проживання, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, зокрема сприяє розкриттю злочинів, зокрема підозрюваний має погане самопочуття, а слідчим суддею було відмовлено у наданні медичної допомоги ОСОБА_7 . Крім того, захисник вказує, що клопотання органом досудового розслідування було подано слідчому судді фактично щодо неіснуючої особи « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » та повідомлення про підозру було складено відносно тієї ж особи, тобто особу підозрюваного не було ідентифіковано за документами, які посвідчують особу підозрюваного.

Судове засідання проведено без участі підозрюваного ОСОБА_7 , який не заявляв клопотання про здійснення розгляду в його присутності, але його захист забезпечено захисником ОСОБА_6 , а також без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та підозрюваного.
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи вищенаведене, доводи захисника про те, що ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони, та ставить питання про фактичну перекваліфікацію дій підозрюваного на даний час є передчасними, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, у зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Долучені до клопотання докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо вчинив інкримінований йому злочин.
За наведених підстав, наявні в матеріалах, доданих до клопотання докази є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
При цьому доводи захисника, що клопотання органу досудового розслідування та повідомлення про підозру складено щодо неіснуючої особи « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », апеляційний суд визнає декларативними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме постановою слідчого від 12.04.2022 року, якою було уточнено анкетні дані підозрюваного та зазначено « ОСОБА_7 та було виправлено, вочевидь описку, яка була допущена комп`ютерною технікою при складанні клопотання про обрання запобіжного заходу та повідомлення про підозру.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_7 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, тим паче в умовах воєнного стану.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, характер його вчинення, а також приймаючи до уваги, що досудовим слідством не встановлені всі речові докази, які можуть підтвердити причетність підозрюваного до інкримінованого злочину, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вдатися до спроб знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі, та свідчить про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_7 на свідків та потерпілих, оскільки покази свідків та потерпілих, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно наявності у підозрюваного місця мешкання, міцності соціальних зв`язків, наявності дружини та дитини, а також матері похилого віку, однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш того, зазначені обставини не завадили підозрюваному вчинити інкриміновані йому злочинні дії.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування такого запобіжного заходу.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2022 року. якою ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000191 від 10.04.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4