ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/6452/21 Номер провадження 11-кп/814/1140/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001616, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача ТОВ «Компанія СТВ груп» - адвоката ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Харківського району Харківської області, громадянина України, працюючого водієм в ТОВ "Компанія СТВ Груп", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_9 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, та згідно ст. 76 КК України, покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто із ТОВ «Компанія СТВ Груп» на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 115 802,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Вирішено питання скасування арешту на майно, долю речових доказів та порядок стягнення судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 30.12.2020, близько 09:40 год., керував технічно справним автомобілем "БАЗ Т713.13", р.н. НОМЕР_2 та рухався по вул. Самсонівській в м. Харкові зі сторони вул. Салтівське шосе в напрямку вул. Ар.Ахієзерів.

В цей час ОСОБА_9 , при виїзді на перехрестя нерівнозначних доріг, на вул. Ар. Ахієзерів, яка являється головною по відношенню до вул. Самсонівської, діючи необережно, проігнорував вимоги дорожнього знака 2.1 "Дати дорогу", не дав дорогу автомобілю "Nissan Primera", р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11 , який під`їжджав до нерегульованого перехрестя по головній дорозі - вул. Ар. Ахієзерів, з лівої сторони, відносно напрямку руху автомобіля "БАЗ Т713.13" та допустив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 та п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п. 16.11 "На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

-п. 2.1 розділу 33 «дорожній знак «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі»

У зв`язку з дорожньо-транспортною подією 30.12.2020 водій автомобіля "Nissan Primera" НОМЕР_3 ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Висновком судово-медичного експерта № 09-205/2021 від 03.03.2021 встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження - закриту тупу травму правої стопи у вигляді перелому кубовидної кістки із зміщенням уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № КСЕ-19/121- 21/4638 від 23.03.2021 у даній дорожній обстановці водій автомобіля "БАЗ Т713.13", р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху. В умовах даної пригоди водій автомобіля "БАЗ Т713.13", р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху. У діях водія автомобіля "БАЗ Т713.13", р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Розділу 33 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної події.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 , виразилися в тому, що він при виїзді на перехрестя нерівнозначних доріг, на вул. Ар. Ахієзерів, яка являється головною по відношенню до вул. Самсонівської, діючи необережно, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", не дав дорогу автомобілю "Nissan Primera" під керуванням ОСОБА_8 , який під`їжджав до нерегульованого перехрестя по головній дорозі - вул. Ар. Ахієзерів, з лівої сторони, відносно напрямку руху автомобіля "БАЗ Т713.13" та допустив з ним зіткнення, що спричинило вищевказані наслідки.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, та звільнити його від додаткового покарання пов`язаного з позбавленням права керування транспортними засобами.

Вказує, що вчинив необережне кримінальне правопорушення, обставинами, що пом`якшують покарання є визнання вини в повному обсязі та щиросердне розкаяння, те, що вінраніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне проживання та реєстрації, за місцем роботи характеризується позитивно.

Зазначає, що судом не враховано у повній мірі особу обвинуваченого й обставини, що мають істотне значення, а саме при призначенні додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік судом взагалі не взято до уваги той факт, що він працю водієм в ТОВ «Компанія СТВ груп». Призначення додаткового рання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами фактично позбавляє його можливості працювати та отримувати засоби для існування.

Представник цивільного відповідача ТОВ «Компанія СТВ груп» - адвокат ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову та ухвалити в цій частині новий вирок, яким в задоволенні цивільного позову відмовити.

На обґрунтування вимог посилається, що судом першої інстанції при постановленні вироку, не враховано, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок взаємодії кількох транспортних засобів, а відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому вказує, що висновком експерта від 23.03.2021 р. №КСЕ-19/121-21/4638 встановлено, що в діях водія автомобіля Nissan Primera ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникнення даної пригоди. Зазначає, що таким чином шкода, завдана транспортному засобу Nissan Primera, спричинена за наявності в діях позивача ОСОБА_8 вини у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, тому вона не повинна відшкодовуватися власнику цього транспортного засобу в повній мірі.

Крім того посилається, що ТОВ «Компанія СТВ груп» на момент вчинення її працівником ОСОБА_9 дорожньо-транспортної пригоди володіло та експлуатувало вказаний транспортний засіб на відповідних законних підставах.

Відповідальність власника транспортного засобу БАЗ Т713.13 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) в період з 08.05.2020 00:00 по 07.05.2021 включно була застрахована страховиком ПрАТ "СК "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ", що підтверджується полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 113324835, зареєстрованого 27.04.2020 р. в єдиній централізованій базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Станом на момент події 30.12.2020 р. полісом № 113324835/8602857 була визначена страхова сума (ліміт відповідальності) у розмірі 260 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 130 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну, франшиза - нуль гривень. Таким чином відповідальність Відповідача була застрахована на вказану суму.

Оскільки відповідно до позовної заяви розмір матеріальної шкоди складає 115 802,25 грн., а саме розмір шкоди не перевищує страхову суму (ліміт відповідальності) за договором страхування цивільно-правової відповідальності, то підстав для відшкодування матеріальної шкоди відповідачем немає, на переконання представника цивільного відповідача, спричинена шкода має бути відшкодована Страховиком за договором страхування.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні та потерпілий ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та представника цивільного відповідача, вказали на законність рішення районного суду та просили залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання.
Обвинувачений не оскаржує вирок в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст.286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. У зв`язку з цим колегія суддів в цій частині вирок не переглядає.

В той же час, обвинувачений вважає, що призначене покарання за вказане кримінальне правопорушення є надто суворим та явно несправедливим через невідповідність тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема вважає, що судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_9 працює водієм у ТОВ «Компанія СТВ груп», а призначення додаткового покарання фактично позбавляє його можливості працювати. Через це просить вирок суду змінити звільнивши його від відбування додаткового покарання або призначити інше покарання, не пов`язане із позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст.75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Згідно абзацу 1 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму №7) судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Відповідно до абзацу 5 п.9 постанови Пленуму №7 при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст.77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

Отже із змісту вказаних норм закону та керівних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що звільнити від відбування покарання з випробуванням можливо лише в частині, що стосується основного покарання, а призначені судом додаткові міри покарання підлягають реальному і самостійному виконанню і про це зазначається у резолютивній частині вироку.

Крім того, на момент вчинення кримінального правопорушення, а також на час судового слідства та перевірки вироку судом апеляційної інстанції додаткове покарання за ч.1 ст.286 КК України не є альтернативним та має бути обов`язково призначено.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону, а вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про звільнення його від додаткового покарання суперечать чинному законодавству.

Доводи представника цивільного відповідача про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову є слушними. Так, при вирішенні цивільного позову неправильно застосовано норми права, які регулюють порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Разом із цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР).
Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.
Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За загальним правилом, викладеним у п.5 ч.1 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу БАЗ Т713.13 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) була застрахована полісом цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №113324835 ПрАТ «СК «Альфа Страхування») в період з 08.05.2020 по 07.05.2021.
Потерпілим ОСОБА_8 до ТОВ «Компанія СТВ груп» заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судових витрат та адвокатських витрат, який місцевим судом задоволений частково.
У апеляційному суді було отримано відповідь ПрАТ «СК «Альфа Страхування», з якої вбачається, що ОСОБА_9 05.01.2021 повідомив страховика про страховий випадок, який стався 30.12.2020. Також 07.01.2021 Страховиком було отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від ОСОБА_8 по випадку, що стався 30.12.2020 за участю т/з БАЗ Т713.13 р.н. НОМЕР_2 та т/з "Nissan Primera", р.н. НОМЕР_3 . 04.01.2021 від ОСОБА_12 надійшла заява про виплату страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Частиною 5 ст.128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, указаним Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Проте, суд першої інстанції не вірно встановив, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу потерпілого є лише ТОВ «Компанія СТВ груп», не залучив до участі у кримінальному провадженні страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність підприємства, та дійшов до необґрунтованого висновку про необхідність стягнення з цивільного відповідача на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоди у розмірі відповідно 115802,25 грн. та 50000 грн.
І з огляду на те, що ОСОБА_9 , як працівник ТОВ «Компанія СТВ груп» виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі, шкода у межах встановленого розміру має бути відшкодована не заподіювачем, а його страховою компанією.
Колегія суддів вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п.5 ст.12 ЦПК України суд керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Проте, всупереч вказаній правовій нормі районний суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню фактичних обставин справи, не роз`яснив позивачу/потерпілому порядку розгляду його цивільного позову та можливості залучення до участі у кримінальному провадженні в якості цивільного відповідача страхової компанії.
Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), колегія суддів приходить до переконання про неправильність висновків суду щодо неналежного встановлення суб`єкта, який має задовольнити позовні вимоги потерпілого.
Згідно ст.26 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Окрім того, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди пов`язаний з виплатами за шкоду, заподіяну здоров`ю, то рішення суду про стягнення із ТОВ «Компанія СТВ груп» на користь ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди є передчасним та неузгодженим з вимогами закону.
Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, є істотними в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 .
Із метою забезпечення реалізації абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, за результатами якого суду слід ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ «Компанія СТВ груп» - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ТОВ «Компанія СТВ груп» матеріальної та моральної шкоди скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4