Справа №582/356/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/157/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконна порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу
УХВАЛА
Іменем України

23 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 582/356/18 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 29.12.2020, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнаний невинуватим та виправданий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України (в ред. Законів України № 1019-VIII від 18.02.2016, № 2063-VIII від 23.05.2017) у зв`язку з недоведенням стороною обвинувачення наявності в його діянні складу цього кримінального правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки внаслідок завданих ОСОБА_10 дій щодо незаконної порубки лісу станом на березень 2018 р. спричинена істотна шкода. Крім того, положення ч. 2 ст. 246 КК в ред. ЗУ № 2531-VIII від 06.09.2018 та № 2708-VIII від 25.04.2019 згідно ч. 4 ст. 5 КК мають зворотну дію в часі та повинні б були бути застосовані судом для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , так як скасовували злочинність діяння.

Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 29.12.2020 ОСОБА_10 визнаний невинуватим та виправданий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК (в ред. ЗУ № 1019-VІІІ від 18.02.2016, № 2063-VІІІ від 23.05.2017), у зв`язку із не доведенням стороною обвинувачення того, що в діянні є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення у тому, що він 24.10.2017 на власному бортовому малотоннажному автомобілі марки «ГАЗ 3302» р/н НОМЕР_1 , спільно з невстановленою особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, прибув до захисного лісового насадження НДАП «Недригайлівський агролісгосп» в обхід № 2, квартал 73 виділ 13 в урочищі «Фролові ліски» на території Курманівської сільради Недригайлівського району Сумської області, що має категорію захистоносності байрачні ліси, де не маючи відповідного дозволу, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відновлення лісу, за допомогою бензопили, спільно з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили незаконну порубку 3 сиро ростучих дерев породи «ясен» діаметрами: 32 см, 35 см, 47 см та 1 сухостійного дерева породи «берест» діаметром 18 см, які розпиляли на менші частини і завантажили у кузов автомобіля, заподіявши своїми діями істотну шкоду лісу в грошовому виразі 20592,16 грн, а також навколишньому природному середовищу.

Розглянувши кримінальне провадження та дослідивши всі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення того, що діями ОСОБА_10 та особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, завдано істотної шкоди в її екологічному аспекті, зокрема в частині шкоди довкіллю (лісу та навколишньому природному середовищу), а цивільний позов Роменської місцевої прокуратури про стягнення з ОСОБА_10 на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумські області заподіяної навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев шкоди в сумі 20592,16 грн залишив без розгляду.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду та закрити провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про залишення вироку суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 було пред`явлене обвинувачення у здійсненні незаконної порубки дерев у захисних лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду лісу та навколишньому природньому середовищу, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, а саме за ч. 2 ст. 246 КК (в ред. ЗУ № 1019-VІІІ від 18.02.2016, № 2063-VІІІ від 23.05.2017).

Виправдавши ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях останнього складу вказаного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 246 КК, оскільки стороною обвинувачення в судовому засіданні не було доведено спричинення істотної шкоди в її екологічному аспекті, зокрема шкоди довкіллю (лісу та навколишньому природному середовищу).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, вирок ухвалений компетентним судом першої інстанції згідно з нормами матеріального права та з дотриманням положень щодо кримінального провадження, передбачених КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих фактичних обставин справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно ст. 94 КПК із наведенням у виправдувальному вироку належних обґрунтувань й достатніх мотивів.

Прокурором у апеляційній скарзі не оспорюється встановлені судом обставини в частині події, розміру матеріальної шкоди, повноти дослідження доказів, а також висновків суду про їх належність та допустимість, що не перевіряється колегією суддів (ч. 1 ст. 404 КПК).

Щодо доводів прокурора про необхідність повторного дослідження судом апеляційної інстанції доказів, зокрема протоколів огляду місця події, обшуку, огляду предметів, висновків судових економічної, інженерно-екологічної експертиз, то колегія суддів вважає їх і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки прокурором не було доведено необхідності учинення таких процесуальних дій згідно ч. 3 ст. 404 КПК з урахуванням суті його апеляційних вимог. При цьому прокурор не заперечив щодо повноти досліджених судом першої інстанції доказів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність висновків суду першої інстанції щодо не встановлення істотності шкоди в її екологічному аспекті, колегія судді вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ст. 246 КК, відноситься до категорії кримінальних правопорушень проти довкілля і його диспозиція передбачає, що одним з обов`язкових елементів складу цього кримінального правопорушення є наявність істотної шкоди, завданої об`єкту злочинного посягання, тобто довкіллю.

Відповідно абз. 3 п. 9 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10.12.2004 № 17, у справах про злочини, відповідальність за які передбачена ст. 246 КК, шкода визнається істотною, коли: були знищені певні види дерев у тій чи іншій місцевості; погіршилися породний склад, якість, захисні, водоохоронні й інші екологічні властивості лісу; виникли труднощі у відтворенні заліснення в певній місцевості; знизилась якість атмосферного повітря; змінились ландшафт місцевості, русло річки; сталась ерозія ґрунту; тощо. Якщо внаслідок незаконної порубки дерев, чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях істотна шкода не настала, винна особа за наявності до того підстав несе відповідальність за ст. 64-67 КУпАП.

Наявність шкоди довкіллю та її розмір має бути доведено визначеними законом засобами доказування. При цьому п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК передбачено, що розмір шкоди довкіллю визначається на підставі висновку експерта.

Під час досудового розслідування проведено судову економічну експертизу № 1962 від 14.02.2018, де експерт підтвердив арифметично розрахунок розміру шкоди в еквіваленті 20592,16 грн, яка заподіяна лісу внаслідок незаконної порубки на землях, наданих у постійне користування ДП «Недригайлівський агролісгосп» в обході № 2, квартал 73, виділ 13 в урочищі «Фролові ліски» Курманівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, а також судову інженерно-екологічну експертизу від 22.10.2020 № 7404/20-48, якою констатовано, що внаслідок незаконної вирубки 3-х сироростучих дерев породи ясен та одного сухостійного дерева породи берест 24.10.2017 на території Недригайлівського ДАП «Недригайлівський агролісгосп» в обході 2 кварталі 73 виділі 13 в урочищі «Фролові ліски», завдано екологічну шкоду для довкілля, яка має незначні ознаки, а саме: локально, на ділянках, де відбулась незаконна вирубка дерев, у незначній мірі погіршились ґрунтозахисні, водоохоронні та інші екологічні і захисні властивості насадження.

В кримінальному провадженні експертиза для визначення саме екологічної складової шкоди завданої довкіллю не проводилась.

Крім того, редакція ч. 2 ст. 246 КК, як на час вчинення злочину 24.10.2017, так і на час ухвалення вироку судом першої інстанції 29.12.2020 зазнала законодавчих змін, в тому числі і матеріальний (грошовий) вираз істотної шкоди, а тому колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність стороною обвинувачення перед судом обов`язкових елементів доказування, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК.

Твердження апеляційної скарги прокурора про необхідність закриття судом кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК не заслуговують на увагу, оскільки рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення в разі, коли злочинність і караність цього діяння були усунені новим кримінальним законом до вступу вироку в законну силу, забезпечує реалізацію вимоги ст. 62 Конституції України.

Таке рішення констатує відсутність злочинності та караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, воно спрямоване на захист прав цієї особи і само собою не може розглядатися як заподіяння їй шкоди, а тому враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого підлягає припиненню, тому суд у судовому провадженні (не тільки підготовчому) не може не відреагувати на зміну державної оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння.

КПК не вказує, до якого різновиду підстав відноситься декриміналізація діяння.

Разом з тим, враховуючи нереабілітуючий характер цієї підстави, слід зазначити, що особа, щодо якої кримінальну справу закрито у зв`язку з усуненням новим кримінальним законом злочинності і караності інкримінованого їй діяння, повинна мати можливість реалізувати у суді своє право на судовий захист, а суд, в свою чергу, перевірити і оцінити законність і обґрунтованість прийнятих у даному провадженні процесуальних рішень, в яких зафіксована висунута щодо особи підозра (обвинувачення) у злочині на основі матеріалів, зібраних як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду, і в разі встановлення фактів, які підтверджують незаконність і необґрунтованість кримінального переслідування особи, вирішити питання про реабілітацію, тобто відновлення честі, гідності, які поставлені під сумнів неправомірними підозрою, обвинуваченням, відновлення її порушених прав, відшкодування заподіяної шкоди.

Зважаючи на те, що декриміналізація діяння є нереабілітуючою підставою закриття кримінального провадження, а отже, її застосуванням фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння, то вона може бути застосована лише, якщо в судовому засіданні доведено, тобто встановлено доказами, що особа вчинила діяння і кримінальна відповідальність за це діяння скасована.

Разом з тим, у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_10 як під час досудового розслідування, так і в ході судового провадження свою вину в інкримінованому діянні не визнав, а тому в даному випадку має бути застосована аналогія закону, керуючись ст. 8, ч. 6 ст. 9 КПК.

Подібні суспільні відносини регулюються ч. 8 ст. 284 КПК, яка передбачає, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті (тобто у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності), не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом. Зважаючи, що звільнення особи від кримінальної відповідальності також є нереабілітуючою підставою, ці норми є релевантними для застосування за аналогією і при застосуванні п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК.

Отже, викладене підтверджує правильність висновків суду першої інстанції, щодо необхідності, за наявності підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК та запереченням обвинуваченим своєї вини, діяти відповідно до ст. 8, 9, 373 КПК та ст. 62 Конституції України і ухвалити виправдувальний вирок.

Щодо посилання прокурора у апеляційній скарзі на ряд кримінальних проваджень, у яких за аналогічною статтею КК були ухвалені численні обвинувальні вироки, то вказані доводи взагалі не можуть братися до уваги, оскільки у кожній справі є свої індивідуальні фактичні обставини, які підлягають встановленню та доведенню перед судом, у зв`язку з чим будь-який обвинувальний вирок за ст. 246 КК не може бути преюдиційним фактом для всіх інших кримінальних проваджень за зазначеною статтею через те, що такого роду підхід би нівелював процес доказування у кримінальному праві як такий (§ 2 КПК) та положення ст. 62 Конституції України.

Відповідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своєму рішенні, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Національне законодавство України повністю узгоджується і з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, що сформульована зокрема у п. 43 рішення від 14.02.2008 в справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». При цьому розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом кримінального провадження, крім того, що інкримінований злочин вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом кримінального провадження. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, стороною обвинувачення не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку були б достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_10 у завданні істотної шкоди, в її екологічному вимірі, з чим повністю погоджується колегія суддів, тому всі доводи прокурора про скасування цього судового рішення з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування вироку суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі прокурором, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 29.12.2020 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4