ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2688/22 Справа № 208/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000083 від 13.01.2020 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Долина Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
в режимі відеоконференції:
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ,- ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.08.2022 обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.10.2022, й визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 496200 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у разі визнання їх винуватими, наявність ризиків передбачених ч. 1. ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачувані можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, оскільки всі свідки ще не були допитані, а також судом взято до уваги відомості характеризуючи особу обвинувачених, та дійшов висновку, що ризики в цьому провадженні продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а обраний запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їм інкримінується, при цьому, вважав за можливе визначити альтернативний запобіжний заході у вигляді застави.

Не погоджуючись з ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, або зменшити розмір застави, яка буде помірна для особи.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, й підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні, нічим не обгрунтовані, а прокурором не надано достатніх доказів, які б свідчили, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки. Разом з цим, захисник звертає увагу, що на цей час судом допитано потерпілого та свідків обвинувачення, досліджені докази у цьому провадженні, тому ризик впливу на потерпілого та свідків відсутній, та зазначає, що потерпілий та свідки протягом розгляду цього провадження жодного разу не повідомляли про будь-які спроби здійснення на них тиску зі сторони обвинувачених. Захисник також зазначив, що ризик втечі ОСОБА_6 спростовується тим, що обвинувачений є військовозобов`язаним, а введення на території України воєнного стану виключає можливість його втечі за межі України, а також враховуючи чисельну кількість блокпостів, які перешкоджають вільному перетинанню меж областей. Водночас наголошує, що тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть бути достатніми підставами тримання під вартою ОСОБА_6 . Також апелянт вказує, що ОСОБА_6 має офіційне місце реєстрації, позитивно характеризується, офіційно одружений, має на утриманні дружину, малолітню дитину та матір, що свідчить про наявність в нього міцних соціальних зв`язків. Крім цього, апелянт звертає увагу, на те, що обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, а обставини, які б переконливо виправдовували такий термін тримання його під вартою, на думку захисника, відсутні. До того ж, сторона захисту зазначає, що визначений судом альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 460200 грн., є непомірним для обвинуваченого та його родини, та просить зменшити його розмір до 100000 грн. З огляду на ці обставини, на переконання апелянта, ухвала підлягає скасуванню, а до обвинуваченого застосовано більш м`який запобіжний, не пов`язаний з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_7 посилається на порушення його права на захист під час досудового розслідування та судового розгляду, оскільки під час досудового розслідування йому безпідставно не було призначено захисника, та процесуальні дії, такі як обшук, та вручення підозри були проведені без участі захисника. До цього ж, обвинувачений звертає увагу, на тривалість судового розгляду та перебування його під вартою, а також те, що прокурором не надано достатніх доказів, які б свідчили про його причетність до вчинення інкримінованого злочину. Разом з цим, обвинувачений наголошує, що потерпілий та свідки сторони обвинувачення судом вже допитані, тому ризик щодо можливого впливу на потерпілого та свідків на теперішній час відсутній. Також, апелянт зазначає, що визначений судом альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є для нього непомірним, та просить зменшити цей розмір до 80 прожиткових мінімумів. З урахуванням викладеного, на думку обвинуваченого, ухвала суду підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000083 від 13.01.2020 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України.
На стадії досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою, який було продовжено, останній раз оскаржуваною ухвалою від 23.08.2022.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Також, у відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за який передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі строком до 12 років, та який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинувачених, й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Разом з цим, апеляційний суд не убачає підстав для застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов"язанного з триманням під вартою, з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого.
Окрім того, суд, з огляду на обставини провадження й тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування у провадженні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, не виходить за межі п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, й є співмірним з існуючими у провадженні ризиками, та, на переконання апеляційного суду, достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та не є завідомо непомірним дня них, тому доводи апеляційних скарг в цій частині також не можуть бути прийняті судом до уваги.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 має місце реєстрації, позитивно характеризується, має на утриманні дружину, малолітню дитину та матір не спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами її належної процесуальної поведінки.
Окрім цього, апеляційний суд не приймає також доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику втечі ОСОБА_6 , оскільки перебування на свободі обвинуваченого в умовах воєнного стану може сприяти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 .
Колегія суддів також зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів, у розумінні ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у провадженні, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недопустимості доказів на підтвердження його винуватості, є також необгрунтованими.
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4