БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №946/2971/21
Провадження №1-кп/497/19/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000574 від 15.04.2020р. відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Приозерне Кілійського району Одеської області, зі слів має середньо-технічну освіту, працює водієм-інкасатором-охоронцем АТ КБ «Приватбанк», одружений, дітей немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий

- який обвинувачується за ст.122ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
10 квітня 2020 року у період часу приблизно з 19:30 до 20:00 години (більш точний час не встановлено), у с.Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, гр. ОСОБА_8 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , навпроти домоволодіння, де проживає, реалізуючи свій намір на спричинення потерпілому ОСОБА_6 умисних тілесних ушкоджень, в ході сварки, що виникла раптово між ними з підстав особистих неприязних відносин, штовхнувши потерпілого, який упав спиною на землю, та, навалившись на нього своїм тілом зверху, притиснувши його таким чином до землі, наніс йому кілька ударів обома своїми руками і кулаками в різні частини тіла, у тому числі в обличчя, в результаті чого спричинив йому умисні тілесні ушкодження, серед яких осколкові переломи кісток носа та лінійний перелом верхнє-зовнішнього краю орбіти зліва, що, згідно висновку експерта є тілесним ушкодженням середньої тяжкості, за наступних обставин.

Так, у зазначені вище день, час і місці потерпілий ОСОБА_6 , біля вищезазначеного будинку АДРЕСА_2 з підстав особистих неприязних відносин спричинив своїй сусідці дружині обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 в ході сварки з нею, легке тілесне ушкодження за обставин, встановлених вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2020р., який не оскаржений і набрав законної сили. Після чого потерпілий ОСОБА_6 пішов у бік свого домоволодіння АДРЕСА_3 того ж села, а ОСОБА_10 покликала свого чоловіка обвинуваченого ОСОБА_8 , який був неподалік, та який, прибувши через кілька хвилин на місце події, наздогнавши потерпілого ОСОБА_6 , в ході сварки між ними з підстав особистих неприязних відносин, що раптово виникли, та реалізуючи свій умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків в результаті своїх дій, умисно наніс потерпілому не менше 2 ударів кулаком в область обличчя, після чого штовхнув його, і після того, як потерпілий впав спиною трохи на бік на асфальтовану поверхню проїжджої частини дороги, навалився своїм тілом на нього зверху, схопив його своїми руками за вуха та одяг і почав трясти його, піднімаючи його тіло та опускаючи ударяючи його, таким чином, з силою головою об тверду поверхню землі асфатовану поверхню дорожнього покриття. Через декілька хвилин, відтягнувши на обочину потерпілого, який не здійснював ніяких рухів на свій захист, обвинувачений сів верхи на живіт потерпілого, який лежав на спині та ліктєм однієї руки притиснув його за шію до землі, чим душив, в той час як кулаком другої наніс кілька сильних ударів в обличчя потерпілого, і лише після наполегливих прохань оточуючих сусідів і матері потерпілого припинив побиття і піднявся з потерпілого ОСОБА_6 , який залишився лежати нерухомо, і який лише через декілька хвилин отямився і піднявшись з землі, пішов у бік свого будинку.

Своїми вищезазначеними діями обвинувачений ОСОБА_8 спричинив, таким чином, потерпілому тілесні ушкодження у виді: синців на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, на внутрішній поверхні правого стегна у верхній третині, на правій боковій поверхні грудної клітки в середній третині, на спині справа, у проекції правої лопатки, на задній поверхні лівого плеча в середній третині, на задній поверхні правого плеча у верхній третині, на верхній та нижній повіці правого ока, на спинці носа в середній третині, в центрі потиличної області, садно на задній поверхні лівої вушної раковини, осколкові переломи кісток носа, лінійний перелом верхнє-зовнішнього краю орбіти зліва, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого строком понад три тижні (більше, ніж 21 день) і за цим критерієм є тілесним ушкодженням середньої тяжкості.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ст.122ч.1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину свою у вчиненні інкримінованих йому дій не визнав, стверджуючи у відповідях на питання при дослідженні доказів, що потерпілий отримав травму обличчя в результаті того, як в нього забирали сокиру, і об яку він, потерпілий, сам вдарився, на землю потерпілий впав сам, він, обвинувачений його не бив, та надавати суду пояснення щодо обставин інкримінованого йому правопорушення відмовився, скориставшись своїм правом на підставі ст.63 Конституції України, підтримав думку свого захисника щодо ухвалення виправдувального вироку, від останнього слова фактично відмовився, наполягаючи на своєму виправданні.

Проте, з вироку Ізмаїльського районного суду Одеської області від 26.10.2020р., яким встановлено обставини, що за учасниками подій та часом і місцем співпадають з обставинами даного кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи свідком у кримінальному провадженні з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 за ст.125ч.2 КК України, підтвердив покази своєї дружини, яка визнана потерпілою тим вироком, і під час судового розгляду пояснив, що 10 квітня 2020 року близько 20:00 години він з дружиною прибирав на вулиці. У цей час мимо них проходив у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 , який є їх сусідом. Він ( ОСОБА_8 ) закінчив свою роботу та пішов у дім, через 7 - 10 хвилин він почув крик дружини, вибіг на подвір`я та побачив, як ОСОБА_6 стоїть над його дружиною з сокирою та замахується. Він ( ОСОБА_8 ) підбіг до нього ( ОСОБА_6 ), намагався вирвати сокиру, ОСОБА_6 почав кидатись на нього, вдарив у скроню та по руці. Він знов намагався вирвати сокиру, збив ОСОБА_6 з ніг та вдарив його по обличчю, дружина забрала в нього ( ОСОБА_6 ) з рук сокиру. ОСОБА_6 все одно продовжував погрожувати та хотів узяти сокиру. Далі ОСОБА_8 викликав поліцію та хтось викликав швидку допомогу. Він ( ОСОБА_8 ) побачив у дружини на спині рублену рану, вона вся була в крові (а.с.64).

Потерпілий ОСОБА_6 у даному судовому засіданні пояснив, що його домоволодіння, де він проживає з матір`ю та домоволодіння, де проживає обвинувачений ОСОБА_8 зі своєю дружиною ОСОБА_10 біля 13-ти років розташовані поряд, розділені межею; в нього, потерпілого ОСОБА_6 і його матері ОСОБА_11 склалися неприязні стосунки з подружжям ОСОБА_12 майже відразу, як вони придбали свій будинок і стали їхніми сусідами через те, що обвинувачений і його дружина постійно мали претензії до нього, потерпілого і його матері, підглядаючи за їхнім приватним життям через межу, яка розділяє їхні домоволодіння, та роблячи голосно зауваження з будь-якого приводу, повчаючи як потрібно жити, їх, ОСОБА_12 , навіть дратував дим з димаря, коли він, потерпілий, топив баню, виноград, що плівся на межі біля бесідки, тощо. Таке ставлення подружжя ОСОБА_12 проявляється до всіх сусідів, вони з усіма сваряться. Обвинувачений з дружиною навіть встановили відеокамери на своєму будинку, одна з яких була направлена в його, потерпілого, двір, та з найменшого приводу виходили зі свого будинку і чіпали його, потерпілого, і його матір, викликали поліцію, провокували на скандали.

В той день 10 квітня 2020 року у вечірній час приблизно о 19:30, він, потерпілий, повертався додому від товариша, з яким домовлявся про роботу наступного дня, оскільки судноремонтний завод, на якому він, потерпілий, працювавелектрогазозварником, зупинився, заробітну плату не платили, і він періодично працював за наймом у приватних осіб займався дрібними будівельними роботами. Він був тверезий, оскільки взагалі не вживає алкогольні напої. Проходивши повз домоволодіння обвинуваченого, побачив біля подвір`я обвинуваченого його дружину ОСОБА_13 , яка наводила у палісаднику порядок, прибирала, та почала ображати словами його, потерпілого ОСОБА_6 та його матір, обізвала його алкоголіком і наркоманом. Її поведінка здалася йому агресивною і дуже образливою, його терпець увірвався, тому він, зайшовши до свого будинку і побачивши сокиру, не витримав і схопивши сокиру, повернувся до ОСОБА_14 з метою її налякати для припинення у подальшому знущань з її боку, навіть замахнувся на неї, але вчасно схаменувся, злякавшись своїх дій що його довели до такого, кинув сокиру на землю поперед себе, у напрямку ОСОБА_14 і повернувся вже йти додому, та почув, що ОСОБА_15 гукає свого чоловіка обвинуваченого ОСОБА_8 , який дуже швидко вибіг з їхнього подвір`я і штовхнув його, ОСОБА_6 , у спину; він, потерпілий від цього впав і вдарився головою о тверду землю. Мабуть, він втратив від цього свідомість, бо дуже погано пригадує, що ОСОБА_16 його довго бив сидячи зверху на ньому спочатку біля калітки, зваливши кулаком, бив потилицею об асфальт, кулаками в обличчя, але подробиці пригадати не може отямився він біля будинку сусіда. Думає, що якби обвинуваченого не відтягнули, він би його, потерпілого, вбив, бо сам він, потерпілий, захищатися не міг. Пам`ятає, як кричала його, потерпілого, матір на обвинуваченого щоби він припинив битися. Вже опісля того, як він, ОСОБА_6 , прийшов до тями і піднявшись пішов до свого будинку, вже у будинку, побачив, що він весь у крові, було розірване вухо, боліли ніс та око, смутно пригадує, що була поліція, швидка, що на нього були вдягнуті кайданки, що приїхав його товариш, потім поліція поїхала і він пішов до себе додому, а наступного дня його мати і сусідка вмовили поїхати до лікарні, де виявилося, що в нього зламаний ніс, який досі є зламаним і потребує оперативного лікування.

Чому обвинувачений та його дружина стверджують, що він вдарив сокирою ОСОБА_13 він пояснити не може, оскільки, попри те, що не усе чітко пам`ятає, точно пам`ятає, що ОСОБА_15 не вдарив лише кинув в її бік сокиру, а вона притулилася до паркану, що огороджує їх домоволодіння, на якому є гострі піки, і вона могла подряпатися об них, проте визнав свою вину в Ізмаїльському суді, оскільки визнає, що сокира була, і що він нею замахувався, бо був спровокований діями ОСОБА_17 її агресивними словами. Ніхто сокиру з його рук не виривав це він точно пам`ятає. Покарання, призначене йому вироком Ізмаїльського суду, він відбув, збитки потерпілій відшкодував, але вважає, шо постраждав від неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , який діяв з бажання помститися, і побив його, потерпілого ОСОБА_18 вже після того, як він, потерпілий, після конфлікту з ОСОБА_19 повертався до себе додому.

Свідок ОСОБА_20 , допитана в ході даного судового засідання, пояснила, що є сусідкою подружжя ОСОБА_12 , про яких може сказати, що вони дуже конфліктні, сваряться з усіма сусідами, провокують на конфлікти, викликають періодично безпідставно поліцію, скаржаться до сільради на сусідів, тому вона з ними не спілкується, як і усі інші сусіди, бо бояться їх. До цієї бійки ОСОБА_8 , побив ще одного сусіда ОСОБА_21 , вона точно знає зі слів самого ОСОБА_21 . Подружжя ОСОБА_12 часто нападають на ОСОБА_22 ОСОБА_23 і його матір, які є тихими, працьовитими, неконфліктними. В той день 10.04.2020р., ввечері, було ще зовсім світло, лише трохи сутеніло, але видимість була добра, вона, свідок, була в себе вдома і почувши на вулиці шум, вийшла на своє подвір`я з будинку. Навпроти свого подвір`я, на дорозі, на відстані приблизно 20 кроків від себе побачила майже посеред дороги, як ОСОБА_8 бив ОСОБА_24 , сидячи на ньому верхи бив потилицею об асфальт, потім відтягнув його ближче до обочини, оскільки їхав автомобіль, і продовжував там його бити, душив руками, сидячи на потерпілому верхи. У ОСОБА_8 вона, свідок, тілесних ушкоджень не бачила, а ОСОБА_25 не рухався, бо був, на її думку, без свідомості. Потім вийшла мати ОСОБА_24 ОСОБА_26 і почала кричати на ОСОБА_27 , щоб він перестав бити ОСОБА_24 . Вона, свідок, пішла покликала свою матір, яка також вийшла у двір. Вона, свідок, сокиру не бачила лише бачила, як ОСОБА_8 бив ОСОБА_6 , бив дуже сильно, бив потилицею об асфальт, потім кулаками в обличчя, навіть на асфальті залишилися плями крові, які кілька днів там ще не зникали. На узбіччі, де ОСОБА_16 продовжував бити ОСОБА_24 опісля також були плями крові, вона це побачила наступного дня, оскільки в той вечір зі свого подвір`я не виходила, адже їй й так було усе добре видно.

Свідок ОСОБА_11 , що була допитана в ході даного судового засідання, надала суду пояснення, аналогічні показанням свідка ОСОБА_20 щодо обставин скоєння злочину, пояснивши суду, що є матір`ю потерпілого ОСОБА_6 , проживає з ним у власному домоволодінні, яке межує з домоволодінням обвинуваченого ОСОБА_8 та його дружини. Сусіди Боцу оселилися поряд майже 14-ть років тому і увесь цей час провокують її, свідка, її сина потерпілого ОСОБА_6 та усіх інших сусідів на конфлікти, бо їх усе дратує і вони повчають усіх як жити, чіпляються з незначних приводів: чому кіт по паркану йде, чому дим з димаря в їх бік дме, і таке інше. В той день, 10.04.2020р., увечері, ще було світло, вона, свідок, почула на вулиці шум і вийшла зі свого подвір`я поглянути, та побачила, як ОСОБА_28 її, свідка, сина ОСОБА_24 , сидячи на ньому зверху кулаками в обличчя та душив ліктем за шию. Вона, свідок, почала кричати на ОСОБА_8 , щоби він припинив побиття її сина потерпілого ОСОБА_6 , який не чинив опору, але ОСОБА_8 не зразу припинив свої протиправні дії. Сокири вона свідок, ніде не бачила поряд з місцем бійки. Не бачила вона й пошкоджень на тілі ОСОБА_8 . Вона не може собі уявити, щоб її син міг вдарити сокирою людину, оскільки він спокійний, для неї було несподіванкою взагалі, що в нього урвався терпець і він пішов з`ясовувати з ОСОБА_19 стосунки, та й ще з сокирою. Потім їй син казав, що він лише замахнувся, і покинув сокиру, нікого не бив, а обвинувачений ОСОБА_8 вдарив його по голові, коли він, син, повернувся вже до будинку подружжя ОСОБА_12 спиною і йшов у бік свого дому. В її, свідка, сина потерпілого ОСОБА_6 після бійки було побите усе обличчя, око вилазило з орбіти, він був увесь в крові, наступного дня йому стало погано, йому викликали швидку, яка відвезла його до лікарні, де виявили ще струс мозку. Син тривалий час лікувався: спочатку на стаціонарі, потім амбулаторно, навіть наразі він ще не зовсім здоровий, потребує операції з відновлення носової перегородки. Весь час лікування біля 6-ти місяців її син потерпілий ОСОБА_25 , не міг працювати і допомагати їй, оскільки в нього паморочилася голова, він був слабкий.

Свідок ОСОБА_29 , будучи допитаною у даному судовому засіданні, надала покази, аналогічні показам свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_11 щодо наявності різних конфліктів між подружжям ОСОБА_12 і сусідами, у тому числі і з сусідами ОСОБА_22 , та суду пояснила, що проживає по сусідству з потерпілим і обвинуваченим у власному домоволодінні, в той день 10.04.2020р., увечері, ще було світло, вона усе добре бачила: спочатку, почувши на дорозі на вулиці шум, вийшла зі свого двору подивитися, що там відбувається, і побачила, як на відстані приблизно 5-6 кроків від неї ОСОБА_28 в область голови: Борисов лежав «як лялька», не рухаючись, на землі на спині, не реагував на побиття, був весь у крові, а ОСОБА_12 був на ньому зверху і бив його кулаками в обличчя. На тілі ОСОБА_8 вона пошкоджень ніяких не бачила, сокири не бачила, дружина ОСОБА_27 ОСОБА_30 стояла під час бійки біля своєї хвіртки і дивилася на усе. На місці бійки вона, свідок, бачила потім плями крові і на дорогі і на узбіччі, які кілька днів там ще не зникали. Потерпілий ОСОБА_6 був весь побитий, наступного дня синій, лікувався довго, спочатку в лікарні на стаціонарі, в нього був струс мозку, десь пів року після цього не працював.

Свідок ОСОБА_31 суду надала пояснення, аналогічні поясненням її дочки свідка ОСОБА_20 , пояснивши суду, що вона є хресною потерпілого. ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_10 дуже конфліктні люди, оскільки оселившись на їхній вулиці приблизно десять років тому, завжди провокують сусідів на різні конфлікти, особливо дістається потерпілому ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_11 , яких вони ображають, підглядають за їхнім особистим життям, не дають їм спокою, завжди роблять зауваження, ОСОБА_32 намагалася поламати їм бесідку, а ОСОБА_33 одного разу іншим днем, до цього конфлікту, не сподобалося, як ОСОБА_22 поставили собі нові брами і стукнув по них кулаком так, що утворилася вм`ятина це вона сама бачила. Крім того, подружжя ОСОБА_12 поставили камери зовнішнього нагляду на своєму будинку, які фіксують усе навколо, у тому числі приватне життя сусідів, на її, свідка, будинок, камера також направлена. Крім того, подружжя ОСОБА_12 перешкоджають мешканцям вільно проходити повз їхнього двору по доріжці, яку самі виклали на тротуарі, з цього приводу навіть була скарга до сільради і вона, свідок, як активіст, брала участь у розгляді цієї скарги. Ще був випадок після того, як ОСОБА_30 ображала ОСОБА_34 матір потерпілого, вона, свідок, зробила їй зауваження на одинці, сказала їй, що вона дрянь, а та поскаржилася дільничному, який склав на неї, свідка, протокола, проте суд не притягнув її, свідка до відповідальності. В той день 10.04.2020р. вона, свідок, вдома ввечері темно ще не було, - готувала їжу, коли з двору зайшла її, свідка, дочка, і повідомила, що на вулиці, на дорозі, ОСОБА_35 сильно б`є ОСОБА_24 . Вона, свідок, вийшла на своє подвір`я і бійку вже не застала, побачила навпроти свого подвір`я сріблястий автомобіль, підійшла до нього, побачила біля нього двох молодих незнайомих жінок, сказала їм, щоби вони не втручалися що сусіди самі розберуться і дівчата поїхали собі. Дочка їй потім розказувала, що бачила, як ОСОБА_12 , сидячи верхи на ОСОБА_22 , який лежав на землі на спині, - б`є його кулаком в обличчя, потилицею об асфальт, душить, а ОСОБА_22 навіть не ворушився. Після того як дівчата на тому срібному автомобілі поїхали, вона, свідок, побачила потерпілого ОСОБА_6 , який підійшов до неї, свідка, був весь у крові, обличчя було усе побите, гематоми на обох очах, опухлий. Наступного дня вона, свідок, викликала швидку потерпілому ОСОБА_6 , оскільки в нього піднялася температура до 400С, його обличчя було у жахливому стані, йому було погано. Швидка забрала потерпілого до лікарні, де він лікувався біля двох тижнів, а потім біля пів-року ще лікувався вдома. ОСОБА_36 , потерпілий, їй розказував, що він не бив сокирою ОСОБА_37 лише хотів її полякати, а ОСОБА_35 на нього за це накинувся і бив кулаками і ногами. Взагалі потерпілий є спокійною людиною, не конфліктною, допомагає матері по господарству. Він продовжує проживати з матір`ю, бо іншого місця проживання в нього немає. Свідок під час додаткового допиту пояснила суду, що, не бачила, щоби працівники поліції наносили потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження (а.с.225,зв.).

Свідок ОСОБА_38 суду пояснив, що він знайомий з потерпілим ОСОБА_6 , який в той день 10.04.2020р., увечері, зателефонував його, свідка, двоюрідному брату ОСОБА_39 і повідомив, що його побив ОСОБА_8 , приїхала поліція. Оскільки в нього, свідка, був колись конфлікт з ОСОБА_40 вона його облила водою з відра, коли він проїжджав на велосипеді повз їх двору, - він, свідок, вирішив поїхати разом з братом до ОСОБА_24 підтримати його. Запаху алкоголю від ОСОБА_41 він, свідок, не чув. Побачив, що ОСОБА_23 побитий, весь в крові і у кайданках, хоча не був агресивний і більше нікого з тілесними ушкодженнями він, свідок, не побачив. ОСОБА_36 йому розповів, що він хотів трішки полякати ОСОБА_13 , оскільки вона його завжди провокує на конфлікти, а в той день обізвала алкоголіком та наркоманом. Саму бійку він, свідок, не бачив лише бачив місце бійки з плямами крові. Після того, як з ОСОБА_41 поліція зняла кайданки і поїхала, він, свідок, також поїхав додому.

Свідок ОСОБА_39 надав суду пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_38 , пояснивши суду, що він є товаришем потерпілого ОСОБА_24 . В той день 10.04.2020 року він зустрічався з ОСОБА_23 у себе вдома ближче до вечора, обговорили деталі роботи, яку мали виконувати за наймом наступного дня, і ОСОБА_23 пішов додому. Через деякий час хтось він, свідок, пригадати не може, йому подзвонив на мобільний і повідомив, що ОСОБА_23 побили, приїхала поліція і ОСОБА_23 у кайданках. Він, свідок, разом з ОСОБА_38 поїхали до ОСОБА_23 , побачили поліцейську машину, та ОСОБА_23 він був у крові обличчя, речі, праве око і ніс розпухли. Сокири він, свідок не бачив. ОСОБА_23 побитого, у кайданках, почали питати в поліцейських що трапилося, і, оскільки вони не відповідали він, свідок, почав фіксувати на свій мобільний телефон. Згодом поліція відпустила ОСОБА_23 , а він, свідок, поїхав додому. ОСОБА_23 давно скаржився йому, свідку, на сусіда ОСОБА_8 , який не дає йому спокійно жити, тому він, свідок, і вирішив поїхати туди, щоб допомогти ОСОБА_23 . Він, свідок, не бачив, щоби працівники поліції наносили потерпілому ОСОБА_6 побої.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є дружиною обвинуваченого, що потерпілий ОСОБА_6 на неї напав з сокирою, спричинивши тілесне ушкодження, з-за чого вона лікувалася у лікарні, і за що вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним. Її, свідок, чоловік, не бив потерпілого ОСОБА_6 лише витягнув з його рук сокиру, якою потерпілий погрожував їй і її чоловіку, вдарив нею і її, і її, свідка, чоловіка, в якого була кров на скроні. Потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння. Вона, свідок, давно казала матері ОСОБА_6 , що її син вживає занадто багато алкогольних напоїв, і його потрібно лікувати. Свідків того, як її вдарив сокирою ОСОБА_6 не було, інакше вона б покликала сусідів на допомогу, а так покликала свого чоловіка, який був неподалік у хаті. ОСОБА_25 побив і її чоловіка ОСОБА_27 , який робив навіть експертизу, але справу за його заявою закрили. Наразі потерпілий ОСОБА_6 з мамою не проживає, вона, свідок, його не бачить.

Свідок ОСОБА_42 суду пояснив, що він таксує, є сусідом як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_6 в той день 10.04.2020р. він ввечері приїжджав додому повечеряти і поїхав опісля далі працювати. Проїжджав якраз повз двох чоловіків, які лежали посеред дороги, а потім на узбіччі і билися, при чому один був зверху, а той, що знизу навіть не ворушився. Він, свідок, не бажав втручатися, і поїхав далі. Якби знав, що той, другий ОСОБА_36 , зупинився б, бо він спокійний, не конфліктний. Обвинуваченого ОСОБА_8 він, свідок, упізнав, - він бив ОСОБА_24 головою об асфальт і душив приблизно 10 хвилин. Він, свідок, повз того місця проїхав двічі їздив пити каву до магазину. Коли удруге проїжджав бачив сріблястий незнайомий автомобіль, що зупинився, двох жінок, які розмовляли з ОСОБА_19 дружиною обвинуваченого, і поїхав, вирішивши, що розберуться і без нього. Сокири він не бачив. Наступного дня бачив на асфальті, де була бійка, - плями крові. На обличчі ОСОБА_8 пошкоджень він, свідок, не бачив.

Свідок ОСОБА_43 показала суду, що вона є дружиною свідка ОСОБА_42 , підтвердила, що її чоловік приїздив додому повечеряти в той вечір 10.04.2020р., але сама вона бійку не бачила, бо не поцікавилася, що там за шум в них центральна вулиця і часто щось трапляється. Коли її чоловік поїхав на вечірню зміну, в неї голосно працював телевізор і вона нічого не чула, а про бійку дізналася від чоловіка, який їй зателефонував через деякий час і повідомив про подію. Вона, свідок, пішла до сусідки ОСОБА_31 і від неї дізналася, що ОСОБА_8 побив ОСОБА_6 . Дочка ОСОБА_31 . ОСОБА_44 (свідок ОСОБА_20 ) розповіла, що ОСОБА_8 сильно бив ОСОБА_6 головою об асфальт. На тому місці вона, свідок, потім бачила плями крові, які не зникали біля двох тижнів. Вона, свідок, вважає, що ОСОБА_6 не міг нікого образити, оскільки є тихою людиною, а ось від ОСОБА_8 і його дружини потерпають усі сусіди, на неї, свідка, вони також кажуть, що вона, свідок, алкоголік, хоча вона має вищу освіту, чоловіка, двох дорослих дітей, які також мають вищі освіти. Наступного дня її, свідка, чоловік (свідок ОСОБА_42 ) бачив в «Таврії» ОСОБА_8 , в якого ніяких тілесних ушкоджень не було.

Експерт ОСОБА_45 , допитаний в ході судового засідання судом за клопотанням захисника надав відповіді на запитання захисника, які збігаються з його висновком за №127 від 12.05.2020р. та додаткової експертизи №111 від 02.04.2021р., що ним був викладений стосовно характеру тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_6 , уточнивши, що він не пам`ятає, хто йому надавав матеріали слідчий чи потерпілий, та підтвердив, що він дійсно не міг надати відповідь на запитання слідчого про об`єктивність свідчень свідків і співпадіння їх показів з характером тілесних ушкоджень потерпілого без слідчого експерименту за участю цих свідків, потерпілого та обвинуваченого, зазначивши про це у висновку.

Прокурор, підтримавши обвинувачення у судовому засіданні, зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, доведена в ході судового засідання в повному обсязі належними та допустимими доказами у сукупності показами потерпілого і наступних свідків: ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , які узгоджуються між собою, та з показами експерта ОСОБА_45 , і надав суду письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, вважаючи їх належними і допустимими, та які підтверджують вину обвинуваченого.

Так, прокурор, на підтвердження вини і кваліфікації дій обвинуваченого надав суду наступні письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, та які були долучені судом до матеріалів судової справи, а також матеріали, що характеризують обвинуваченого: витяг з кримінального провадження про внесення 15.04.2020р. відомостей про злочин до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 ; заяву ОСОБА_11 про побиття її сина ОСОБА_6 сусідом обвинуваченим ОСОБА_8 ; заяву ОСОБА_6 від 15.04.2020р. про скоєння стосовно протиправних дій ОСОБА_8 , заява потерпілого ОСОБА_6 від 18.04.2020р. про долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів куртки чорного кольору, джинсових штанів, та светра білого кольору; ухвала слідчого судді від19.06.2020р. про накладення арешту на ці речові докази; висновок експерта №127 від 16.04.2020р. про характер, локалізацію і механізм утворення тілесних ушкоджень в потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого встановити послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 неможливо достовірно через короткий проміжок часу їх утворення, але не виключено, що вони утворилися за обставин, зазначених слідчим, а саме - 10.04.2022р. приблизно о 20:00годині; довідка КНП «Ізмаїльської ЦРЛ» Ізмаїльської міської ради від 16.04.2020р. про перебування потерпілого ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні з 11.04.2020р. з травмою: «струс головного мозку, перелом кісток носа та верхнє-зовнішнього краю орбіти зліва без зміщення, садна правого ока»; протокол слідчого експерименту від 02.03.2021р. з його фотофіксацією, згідно якого свідок ОСОБА_11 , у присутності пойнятих показала і розказала про події, які бачила 10.04.2020р. приблизно о 19:30, і згідно яких її, свідка, сина ОСОБА_6 , побив ОСОБА_8 ; протокол слідчого експерименту від 02.03.2021р. з його фотофіксацією, за участю свідка ОСОБА_20 , яка у присутності пойнятих показала і розказала про події, які бачила 10.04.2020р. приблизно о 19:30, і згідно яких ОСОБА_6 побив саме ОСОБА_8 ; протокол слідчого експерименту від 02.03.2021р. з його фотофіксацією, за участю потерпілого ОСОБА_6 , який у присутності пойнятих показав і розказав про події, які відбувалися 10.04.2020р. приблизно о 19:30, і згідно яких його, ОСОБА_6 , побив ОСОБА_8 ; додатковий висновок експерта за №111 від 02.04.2021р., згідно якого експертом встановлено середню ступінь тілесних пошкоджень в потерпілого ОСОБА_6 від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 10.04.2020р. приблизно о 20:00 годині; вимога, згідно якої обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, а також копію вироку від 28.10.2020р. згідно якого потерпілий ОСОБА_6 був визнаний винним за ст.125ч.2 КК України та притягнутий до кримінальної відповідальності у виді 240-ка годин громадських робіт.

Згідно висновку органу пробації у досудовій доповіді від 25.11.2021р., рівень небезпеки обвинуваченого ОСОБА_8 для суспільства та ризик повторності скоєння ним правопорушень середній, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства за умови покладення на нього випробування.

Прокурор, потерпілий, та представник потерпілого не заперечували, що докази, зібрані в ході досудового та судового розслідування кримінального провадження і які були досліджені у судовому засіданні, є належними та допустимими.

Однак захисник, вважає усі письмові докази неналежними доказами, просивши письмовим клопотанням визнати їх неналежними і не допустимими, посилаючись на відсутність постанови про призначення групи слідчих для розслідування даного кримінального провадження, а тому усі слідчі дії слідчих ОСОБА_46 та ОСОБА_47 є незаконними, але на запитання суду, чому він раніше не звертався до суду з таким клопотанням, адже в ході судового засідання 19.06.2020р. був присутній у судовому засіданні при розгляді слідчим суддею клопотання слідчого ОСОБА_47 , а 02.03.2021р. при розгляді клопотання слідчого ОСОБА_46 вичерпну відповідь не зміг надати.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника, просив задовольнити. Прокурор та представник потерпілого просили залишити це клопотання захисника без уваги, вважаючи усі докази належними і допустимими, зібраними повноважними слідчими, посилаючись на наявність доручення органу досудового розслідування саме цим слідчим здійснювати досудове розслідування даного кримінального провадження і ці доручення внесені до відповідного державного реєстру.

Також прокурор та представник потерпілого послалися на висновок Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 25.08.2021 року у справі №663/267/19, який вказав, що визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа доручення не порушує вимог процесуального закону.

З думкою прокурора та представника потерпілого не можна не погодитися, оскільки дійсно, у зазначеній Постанові ККС ВС зазначено, що «…у ст.110 КПК, на яку посилався засуджений, справді зазначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Однак, за змістом пунктів 8, 17 ч.1 ст.3 цього Кодексу керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначено в окремих статтях КПК 39 та 40. Положення ст. 110 КПК не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанов. Повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посаду особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його складання (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного та оперативного досудового розслідування (як у цій справі), - не суперечать вимогам ст.39 КПК, воно є достатнім документом для наділення слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування в конкретному кримінальному провадженні. Прийняття рішення саме у такій письмовій формі (а не у формі постанови) не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими на цих підставах». На підставах наведеного Верховний Суд не вважає істотним порушенням вимог процесуального закону (ст.412 КПК) визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа доручення, а тому у зазначеній справі відхилив доводи касаційної скарги засудженого з цих підстав.

Крім того, як вказано вище, захисник. який брав участь у розслідуванні даного кримінального провадження з самого початку досудового слідства раніше погоджувався з повноважністю слідчих, оскільки не заявляв такого клопотання.

Тому клопотання захисника про визнання письмових доказів, зібраних в ході досудового розслідування і які надані прокурором суду та були досліджені в ході судового розгляду даного кримінального провадження не підлягають уваги.

Суд, таким чином, дійшов висновку, що усі письмові докази у даному кримінальному провадженні, що були надані суду прокурором і досліджені судом є належними та допустимими.

Прокурор просив у судових дебатах визнати винним обвинуваченого з огляду на пояснення, надані в ході судового засідання та докази, що були зібрані в ході досудового розслідування, вважаючи їх належними та достатніми, які узгоджуються між собою і доводять вину обвинуваченого, та, враховуючи характеризуючі матеріали щодо обвинуваченого просив призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті 122ч.1 КК України, за якою він обвинувачується і якою кваліфіковані його дії у виді трьох років позбавлення волі але, враховуючи характеризуючи матеріали та відсутність пом`якшуючих обставин, прокурор вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому до обвинуваченого, на його думку, можливе застосування дії статті 75 КК України призначення випробувального строку протягом 1,5 років за умови призначення обов`язків за ст.76 КК України.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 підтримала думку прокурора щодо визнання вини обвинуваченого та розміру покарання, та просила задовольнити цивільний позов, надавши додатковий розрахунок розміру правової допомоги.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_48 просив у судових дебатах виправдати його підзахисного обвинуваченого ОСОБА_49 та ухвалити вирок, яким обвинуваченого за ст. 122ч.1 КК України виправдати, стверджуючи, що вина обвинуваченого у скоєнні умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості не доведена належними, допустимими і достатніми доказами, а дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.36 КК України як «необхідна оборона», а дане кримінальне провадження захисник вважає таким, що підлягає у зв`язку з цим закриттю.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника, просив закрити кримінальне провадження, стверджуючи, що захищався від нападу ОСОБА_6 , який накинувся на нього і його дружину з сокирою.

Прокурор та представник потерпілого, вважаючи, що відсутні достатні підстави вважати дії ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_6 необхідною обороною, наполягали на визнанні вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.122ч.1 КК України.

Вислухавши пояснення потерпілого та свідків щодо обставин злочину, а також думки прокурора, представника потерпілого, захисника і обвинуваченого щодо кваліфікації дій обвинуваченого, оцінивши їх у сукупності з письмовими доказами, що були надані у судовому засіданні прокурором на підтвердження щодо суті обвинувачення та обсягу вчинених дій обвинуваченим ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні вищевказаного злочину доведена наданими суду поясненнями та доказами, які суд визнає належними, допустимими та достатніми і які узгоджуються між собою та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні протиправних дій сотсовно потерпілого ОСОБА_6 , а саме, злочину, передбаченого ст.122ч.1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Твердження захисника про те, що обвинувачений захищався від нападу потерпілого, який вироком суду визнаний винним у нападі за цих самих обставин, що досліджувалися у даному судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження в ході дослідження доказів та вивчення обставин даного кримінального провадження судом.

Так, відповідно до ст.36 КК України, «Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. 2. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади».

Проте, у судовому засіданні встановлено, що відсутні докази на підтвердження факту нападу потерпілого ОСОБА_6 з сокирою саме на обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки усі свідки, окрім свідка ОСОБА_10 , підтверджують пояснення потерпілого ОСОБА_6 , що ОСОБА_8 тривалий час наносив тілесні ушкодження потерпілому шляхом ударів головою потерпілого о тверду поверхню землі асфальтоване покриття дороги, та, перетягнувши його в інше місце на узбіччя, де продовжував наносити потерпілому удари кулаком в обличчя потерпілого, при цьому потерпілий геть не вчиняв жодної дії на здійснення опору цим діям, оскільки втратив свідомість та виглядав «як лялька», лежав не рухаючись, на землі на спині, не реагував на побиття, як зазначила свідок ОСОБА_29 , усі свідки стверджували, що сокири поряд не було.

До свідчень же свідка ОСОБА_10 суд ставиться критично, оскільки вона надавала суду пояснення, які не збігаються з іншими доказами та поясненнями свідків, а також є зацікавленою особою дружиною обвинуваченого, що викликає сумніви в її щирості, і, на переконливу думку суду є засобом для обвинуваченого уникнути відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник, і свідок ОСОБА_10 у даному судовому засіданні стверджували, що саме обвинувачений ОСОБА_8 вирвав з рук потерпілого ОСОБА_6 сокиру, проте факт, встановлений в абз.7 вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2020р., і який не можна у даному вироці не брати до уваги, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_6 по обличчю, а жінка (свідок ОСОБА_10 ) забрала в нього (потерпілого) з рук сокиру, тобто, ОСОБА_8 у суді зізнався, що перший напав на потерпілого ОСОБА_6 і не виривав в нього сокиру з рук.

Розбіжності у свідченнях щодо вилучення з рук ОСОБА_6 сокири він сам її кинув чи в нього з рук її хтось забрав обвинувачений чи його дружина не підтверджуються жодним доказом, проте свідки одноголосно свідчать, що в момент побиття ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_8 сокири ніхто не бачив. сумніви викликають також свідчення свідка ОСОБА_10 щодо відсутності відеофіксації подій через те, що відеокамери зовнішнього спостереження на її будинку не працювали, але цей факт також й не свідчить про реальний напад потерпілим ОСОБА_6 на обвинуваченого ОСОБА_8 з сокирою в руках, та, з огляду на різні маси та об`єми тіл потерпілого та обвинуваченого потерпілий навіть візуально набагато менший за масою, зростом і об`ємом за обвинуваченого, тим більш, подружжя ОСОБА_12 були удвох, що унеможливлювало реалізацію будь-якого нападу на них з врахуванням характеристики потерпілого, про якого усі свідки пояснили, що він тихий, нездатний вдарити людину сокирою.

У будь-якому разі, під час спричинення обвинуваченим ОСОБА_8 ударів по тілу потерпілого ОСОБА_6 в полі зору свідків сокира не була присутня, що виключало ризик завдання обвинуваченому ударів нею з боку потерпілого, а тому суд не може визнати дії ОСОБА_8 як оборону від реального нападу.

Крім того, відповідно до п.п.2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», ВСУ зазначив, що слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. Суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо в такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її дії слід розцінювати як необхідну оборону.

Разом з тим, як встановлено у даному судовому засіданні, в ході дій ОСОБА_8 нанесення чисельних ударів по тілу потерпілого, який втратив свідомість, сокира взагалі була відсутня, що підтверджується як свідками, допитаними у даному судовому засіданні, так і вищезазначеним вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.10.2020року.

Відмову обвинуваченого від надання суду пояснень суд визнає як його право, захищене ст.63 Контситуції України, а також як спосіб захисту, але якого недостатньо для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.36 КК України як необхідна оборона, оскільки в разі існування цього факту потерпілий мав би докладно пояснити суду про події і обставини, які відомі лише йому як учаснику бійки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1ст.122 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, оскільки саме така кваліфікація його дій знайшла підтвердження наданими суду доказами і поясненнями свідків, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, який з місця проживання характеризується нейтрально, схильний до конфліктів, на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце проживання, родину, постійне місце роботи, і ці твердження нічим не спростовані, а також суд враховує те, що потерпілий і його представник не наполягає на найбільшому суворому покаранні, проте суд не може вважати, що обвинувачений добровільно співпрацював з органами досудового розслідування, оскільки намагався уникнути відповідальності за скоєне, не надавши в ході досудового і судового розслідування усіх пояснень щодо обставин та способу скоєння злочину, що ускладнило виявлення істини як в ході досудового, так і судового розслідування.

Суд визнає також у зв`язку з вищевказаним, що діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_6 було завдано моральну та матеріальну шкоду саме в тому обсязі, який зазначила представник потерпілого у позові, надавши достатні і належні докази, про які ніким не заявлялося клопотання щодо визнання їх неналежними і недопустимими.

А тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги цивільного позову підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання, визначених ст.67 КК України судом не встановлено.

А тому суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності у межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії ст.122ч.1 КК України, та, з врахуванням відсутності розкаяння у скоєному та співчуття до потерпілого у виді простого людяного жалю стосовно отриманих ним травм, - у вищій межі санкції цієї статті.

Крім того, суд враховує висновки вищезазначеної досудової доповіді Болградського районного органу пробації, згідно якої обвинувачений оцінюється як правопорушник з середню рівнем ймовірності вчинення повторних кримінальних злочинів, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому, відповідно до наданих суду доказів, які не свідчать про те, що обвинувачений негативно характеризується чи скоював будь-коли правопорушення, за наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, встановлених фактів і обставин, та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства, враховуючи, що він тривалий час після скоєння цього нетяжкого злочину не скоював більше правопорушень, тому є обґрунтовані підстави для призначення йому покарання у виді позбавлення волі, але з застосуванням дії статей 75 і 76 КК України, - звільнивши його від відбування покарання, та призначивши йому випробувальний строк з покладенням на нього певних обов`язків.

Цивільний позов у кримінальному провадженні підлягає задоволенню.

Так, представник потерпілого у позові заначила, що з ОСОБА_8 підлягає стягненню на користь потерпілого 45632,90грн. матеріальних збитків, - це сума, витрачена потерпілим на лікування, яка підтверджується доданими до позову листами призначення лікування та квитанціями з аптек, моральну шкоду в розмірі 10000грн., мотивуючи тими стражданнями, які зазнав і виніс потерпілий спричиненням йому болісних чисельних травм, їх тяжкості, а також втраченими можливостями щодо способу життя, до якого звик потерпілий до отримання цих травм, та судові витрати в розмірі витрат на правову допомогу, які адвокатом ОСОБА_7 обґрунтовані як: участь у досудовому розслідуванні адвоката 1000грн., ознайомлення з матеріалами справи 1000грн., підготовка позову 2000грн., участь у судових засіданнях адвоката 6000грн., - які вже оплачені потерпілим, а тому підлягають стягненню на його користь з визнаного винним даним вироком обвинуваченого ОСОБА_8 .

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, не знаходить для цього підстав суд й наразі, оскільки підсудний до суду з`явився, тобто, не уникнув виконання вимог КПК України щодо процесуальної поведінки.

Щодо процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні вони у даному кримінальному провадженні відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.122ч.1,75,76ч.1п.1,2,ч.3п.2,ч.4 КК України, ст.ст.100, 349ч.3, 369 ч.1, 373 ч.2-3, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122ч.1 КК України, і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.1п.1,2,ч.3п.2ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 протягом випробувального строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покласти, згідно з вимогами ст.76ч.4 КК України, на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого, обов`язок: здійснювати нагляд за засудженим ОСОБА_8 , що звільнений від відбування покарання з випробуванням, починаючи з дня набрання даним вироком законної сили і протягом 1 (одного) року з моменту ухвалення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_24 , задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь потерпілого ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ): 45632грн.90коп. матеріальних збитків, 10000грн., моральної шкоди та 10000грн. витрат на правову допомогу, а загалом, разом 65632 (шістдесят п`ять тисяч шістсот тридцять дві) гривні 90 копійок.

Речові докази, що були видані потерпілим ОСОБА_6 , згідно його заяви від 18.04.2020р. про долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів куртки чорного кольору, джинсових штанів, та светра білого кольору та на які ухвалою слідчого судді від19.06.2020р. накладено арешт повернутими власнику потерпілому ОСОБА_6 після набрання даним вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення та набирає законної сили по закінченню цього строку в разі, якщо він не буде оскаржений. Строк на оскарження може бути поновлено судом в разі його пропуску з поважних причин.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1