ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/13787/19 (пр. № 1-кп/201/587/2022), відомості про яке 05 грудня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003055, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше судимого: 05 травня 2011 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі. Звільнений 05 січня 2012 року за постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2011 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк два місяці п`ять днів; 21 червня 2013 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік; 06 вересня 2013 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263 КК України, із застосуванням, положень ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі; 24 жовтня 2013 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. Звільнений 23 червня 2014 року за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08 квітня 2014 року; 07 серпня 2014 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин; 06 жовтня 2014 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ст. ст. 71, 72 КК України, до покарання у виді шести місяців арешту; 10 листопада 2014 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки. Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року виконувати самостійно; 28 січня 2015 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ст.ст. 71,72 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком три роки; 28 серпня 2015 року вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді шести місяців арешту; 10 грудня 2015 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.11.2014 року виконувати самостійно; 01 червня 2016 року вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді двох років позбавлення волі; 27 червня 2017 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 332 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ст.ст. 70,71 КК України, до покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі. Звільнений 28 липня 2017 року по відбуттю покарання; 19 жовтня 2017 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком три роки; 20 січня 2021 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2019 року близько 15.30 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив на полиці в зальній кімнаті гаманець останнього, в середині якого знаходились грошові кошти у сумі 900,00 гривень, 4 купюри номіналом 200,00 гривень та 1 купюра номіналом 100,00 гривень, після чого у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Далі, перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, та особистої зацікавленості, взяв своєю правою рукою грошові кошти з гаманця, який знаходився на полиці та належить ОСОБА_5 , в сумі 900,00 гривень, 4 купюри номіналом 200,00 гривень та 1 купюра номіналом 100,00 гривень, дістав та поклав до правої кишені штанів, одягнутих на ньому, та доводячи свій злочинний умисел до кінця, з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретним його обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою похилого віку, свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, в той же час, не працевлаштований і не має постійного доходу, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, що вказує на небажання останнього стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а отже, зазначені дані у своїй сукупності свідчать про недоцільність призначення обвинуваченому іншого покарання або пов`язаного з його реальним відбуттям, при цьому, таке покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням обвинуваченого від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам справедливості, достатності і розумності.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 20 січня 2021 року був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, враховуючи постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року № 199/1496/17, (провадження № 51-2631 кмо19), суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні судом також прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від призначеного йому покарання з випробуванням.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного цим вироком суду покарання, більш суворим покаранням, призначеним вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року у виді трьох років позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1