Справа № 761/9702/22
Провадження № 1-кп/761/2474/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_2, за участі секретаря судового засідання ОСОБА_3, прокурора ОСОБА_4., обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 221 001 000 011 19 від 13.05.2022, у якому

гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Станиця Луганська Луганської обл., громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 26.08.2022, однак, до зазначеної дати закінчити судовий розгляд провадження неможливо через його складність, що у силу ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок вирішити питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Вважаючи, що ризики непроцесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися, оскільки з огляду на покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, обвинувачений може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому прокурор наполягав на продовженні строку вказаного запобіжного заходу.

Обвинувачений просив відмовити у продовженні строку тримання його під вартою, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки наміру переховуватись чи іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження наміру не має.

Захисник підтримав думку обвинуваченого та просив відмовити у продовженні строку тримання ОСОБА_1 під вартою.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 194 КПК у разі вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до особи менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи питання доцільності подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, ризиками не процесуальної поведінки обвинуваченого зазначена можливість переховування останнього від суду, вчинення ним іншого злочину, здійснення незаконного впливу на свідків.

Суд приймає до уваги, що з моменту ратифікації Законом України Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), та у силу ст. 9 КПК суд під час розгляду кримінального провадження зобов`язані керуватися рішеннями ЄСПЛ.

Так, відповідно до практики Європейського Суду суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинуваченого в умовах несвободи, повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_1 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання особи від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складності обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченому дії вчинені у сфері обігу наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, з метою отримання прибутку від їх збуту та кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинуваченого, його моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останнього від позапроцесуальної поведінки: наявність місця мешкання, роботи, сімейних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться його переслідування.

З огляду на суспільну небезпечність інкримінованого злочину, вчиненого шляхом застосування насильства до потерпілого, суд вважає не безпідставним висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинуваченого та наявність високої ймовірності вчинення останнім позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

На користь існування вказаного ризику слід також віднести відсутність у обвинуваченого сім`ї, утриманців, постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, тобто достатніх вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Крім того, суд відповідно до ст. 178 КПК враховує суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Суд також виходить з того, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, тому враховує практику Європейського суду з прав людини, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Актуальним залишається ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки на теперішній час свідки та потерпілий не допитані.

Також, враховуючи корисливу спрямованість інкримінованих дій, відсутність у обвинуваченого офіційного та стабільного джерела доходу, не виключено, що ОСОБА_1 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

За наслідками встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_1 обвинувачуються у вчиненні злочину, що вчинений із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_4. задовольнити

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 жовтня 2022 року включно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2