Березівський районний суд Одеської області
23.06.2022
Справа № 494/386/21
Провадження № 1-кп/494/106/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2022 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000142 щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізмаїл Одеської області, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, а саме мобільним телефоном, який належить його знайомому ОСОБА_5 . На виконання свого злочинного умислу. 02.10.2020 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 прибув за місцем мешкання ОСОБА_5 у кімнату гуртожитку АДРЕСА_3 та зловживаючи довірою попросив у ОСОБА_5 його мобільний телефон марки «Lenovo», моделі «S90-A» для здійснення телефонного дзвінка. У продовження своїх злочинних дій, ОСОБА_4 після отримання від ОСОБА_5 вищевказаного мобільного телефону, діючи умисно протиправно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення, місце події залишив, а отриманий шахрайським шляхом майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1200 грн.

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайство) , тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 190 КК України.
Потерпіла на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання. Також, повідомила у заяві від 08.04.2021 року про слухання справи у її відсутності.
Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та щиро розкаюється у вчиненому.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття..
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України під час судового засідання не встановлено..

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 190 КК України у виді обмеження волі у 3 роки з іспитовим строком 2 роки. Обвинувачений вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій та щиро розкаюється.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд вважає зазначити, що мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої у заяві від 08.04.2021 року, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за частиною першою статті 190 КК України у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та інтересів потерпілої.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід не застосовувався.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000048, а саме: телефон марки «Lenovo», моделі «S90-A» -залишити потерпілій по приналежності, згідно розписки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 1 ст. 190 КК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 2 (два) роки , якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов у кримінальному проваджені - не заявлений.

Запобіжний захід не застосовувався.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000048, а саме: телефон марки «Lenovo», моделі «S90-A» -залишити потерпілій по приналежності, згідно розписки.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1