ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/224/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 121, ч. 4 ст. 296 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

законних представників потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11

при секретарі ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/224/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати в сумі 30851,15 грн.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільні позови прокурора Тернопільської окружної прокуратури про стягнення із ОСОБА_6 витрат, понесених на лікування потерпілого, задоволено повністю.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 про стягнення із ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 26243,45 грн і моральної шкоди в розмірі 2000000 грн задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 25438,77 грн.

Згідно з вироком суду, 21 січня 2021 року близько 11 години 00 хвилин малолітні ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебували на земельному пагорбі, що на території спортивного стадіону загальноосвітньої школи № 27, що на АДРЕСА_2 , з якого спільно з`їжджали на санках. Навпроти даного місця, розташований житловий багатоповерховий будинок АДРЕСА_2 , у квартирі якого, а саме квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_6 . Побачивши малолітніх дітей, 21 січня 2021 року близько 11 години 00 хвилин в ОСОБА_6 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , де останній проживає, виник злочинний умисел на вчинення хуліганських дій з використанням вогнепальної зброї стосовно малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . З метою реалізації свого злочинного умислу 21 січня 2021 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_6 взяв за місцем проживання належну йому мисливську двохствольну, гладкоствольну рушницю 16-го калібру, марки «ТОЗ-63» за номером НОМЕР_1 , яку він придбав 8 листопада 2007 року та зберігав за місцем проживання без відповідного дозволу, яка являється вогнепальною зброєю та бойові припаси до неї. Надалі, відчинивши вікно у спальній кімнаті, що розташоване на першому поверсі зазначеної квартири і знаходиться навпроти місця, де грались малолітні діти, ОСОБА_6 , маючи навики у стрільбі, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи при цьому показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з особливою зухвалістю здійснив прицільний постріл із зазначеної вогнепальної зброї в місце перебування малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що знаходились один біля одного на ґрунтовому пагорбі. У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 , а саме прицільного пострілу, вчиненого у розташування життєво важливих органів, малолітньому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді численних вогнепальних дробових сліпих та проникаючих поранень переважно задньої поверхні частин і ділянок тіла, зокрема: м`яких тканин задньої поверхні грудей зліва (5) і справа (4), частина з яких проникали у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені і кісткової тканини X та XII грудних хребців та супроводжувались забиттям лівої легені та явищами гемопневмотораксу (накопичення крові і повітря в плевральній порожнині); бокових поверхонь черевної стінки справа (2) і зліва (1), проникаючих у черевну порожнину з ушкодженням печінки, малого сальника, стінок тонкої, товстої і прямої кишок та забиттям підшлункової залози; поперекової ділянки справа (5) і зліва (8), тазової ділянки справа (1) і зліва (3), які проникали відповідно у заочеревинний простір і порожнину малого тазу, правої (7) та лівої (5) сідниць, ділянки промежини зліва (1); сліпі поранення м`яких тканин правого плеча (2) і ділянки правого ліктьового суглоба (1), лівого стегна (1). Заподіяні малолітньому ОСОБА_9 вищевказані тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (п.п. 2.1.1а/, 2.1.2, 2.1.3 й/, к/ "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995). Одночасно, у результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 , малолітньому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани, а саме сліпого одиночного поранення м`яких тканин лівої щічної ділянки. Виявлене у малолітнього ОСОБА_14 тілесне ушкодження не супроводжувалось загрозливими для життя явищами, тобто не було небезпечним для життя. За ступенем тяжкості виявлене у ОСОБА_14 вищевказане тілесне ушкодження належить до легкого з короткочасним розладом здоров`я - п. 2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, Г995). Вчиняючи вказані дії, ОСОБА_6 усвідомлював, що своїми діями він грубо порушував громадський порядок, виражаючи неповагу до суспільства, а саме суспільних відносин, що забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, спокійний відпочинок, дотримання правил поведінки в суспільному житті та побуті, та використовуючи вогнепальну зброю, поводячи себе нахабно, безпричинно, неочікувано здійснив постріл в сторону беззахисних малолітніх дітей, тобто діяв з особливою зухвалістю, бажаючи настання вказаних наслідків. Крім того, 21 січня 2021 року близько 11 години 00 хвилин в ОСОБА_6 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , де останній проживає, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 . З метою реалізації свого злочинного умислу 21 січня 2021 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_6 взяв за місцем проживання належну йому мисливську двохствольну, гладкоствольну рушницю 16-го калібру, марки «ТОЗ-63» за номером НОМЕР_1 , яку він придбав 8 листопада 2017 року та зберігав за місцем проживання без відповідного дозволу, яка являється вогнепальною зброєю та бойові припаси до неї. Надалі, відчинивши вікно у спальній кімнаті, яке розташоване на першому поверсі зазначеної квартири і знаходиться навпроти місця, де грались малолітні діти, а саме, ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , маючи навики у стрільбі, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, здійснив прицільний постріл із зазначеної вогнепальної зброї в місце перебування малолітніх ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , що знаходились один біля одного на ґрунтовому пагорбі. У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_6 , а саме прицільного пострілу вчиненого у розташування життєво важливих органів, малолітньому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді численних вогнепальних дробових сліпих та проникаючих поранень переважно задньої поверхні частин і ділянок тіла, зокрема: м`яких тканин задньої поверхні грудей зліва (5) і справа (4), частина з яких проникали у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені і кісткової тканини X та XII грудних хребців та супроводжувались забиттям лівої легені та явищами гемопневмотораксу (накопичення крові і повітря в плевральній порожнині); бокових поверхонь черевної стінки справа (2) і зліва (1), проникаючих у черевну порожнину з ушкодженням печінки, малого сальника, стінок тонкої, товстої і прямої кишок та забиттям підшлункової залози; поперекової ділянки справа (5) і зліва (8), тазової ділянки справа (1) і зліва (3), які проникали відповідно у заочеревинний простір і порожнину малого тазу, правої (7) та лівої (5) сідниць, ділянки промежини зліва (1); сліпі поранення м`яких тканин правого плеча (2) і ділянки правого ліктьового суглоба (1), лівого стегна (1). Заподіяні малолітньому ОСОБА_9 вищевказані тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (п.п.2.1.1 а/, 2.1.2, 2.1.3 й/, к/ "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та призначити найменш суворе покарання в межах санкцій статей інкримінованих йому злочинів, та звільнити його від відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України встановивши необхідний іспитовий строк та покласти на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції без належного обгрунтування застосував надто суворе покарання за вчиненні кримінальні правопорушення, зокрема, не врахував пом`якшуючі його покарання обставини, визнання вини та щире каяття, а також обставини, що характеризують його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у інкримінованих йому злочинах та підтримав апеляційну скаргу, айого захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, представника потерпілих та законних представників потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти її задоволення, вважають вирок місцевого суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, відповідає вимогам закону та не оспорюються в апеляційній скарзі, тому, відповідно до ст. 404 КПК України, колегією суддів не переглядається.

Кваліфікація його дій за ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинене з особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї та за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто таке, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, також є вірною та ніким не оспорюється.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке мало б бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, обставини та негативні наслідки їх вчинення для потерпілих, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, постійного місця проживання, не перебування на обліках в лікаря психіатра та нарколога .

Також, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав вчинення кримінального правопорушення щодо малолітніх дітей, а обставинами, що його пом`якшують - визнання вини та щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, яке супроводжувалося не ухиленням від слідства і суду, не перешкоджанням кримінальному провадженню і не приховуванням речових доказів.

Окрім наведеного, слід зазначити що обвинувачений допомогу потерпілим не надавав, своїми діями завдав матріальної та моральної шкоди, яку взагалі не відшкодував, у тілі малолітнього ОСОБА_15 на даний час перебуває 30 дробів від рушниці у різних життєво важливих органах, з якими дитина змушена жити та постійно лікуватись, у звязку з заподіяними тілесними ушкодженнями він не може грати у футбол, який був його улюбленим видом спорту, особами щодо яких вчинено злочин є малолітні, які безтурботно катались на санках коло будинку.

А тому колегія суддів вважає що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі становитиме небезпеку для суспільства. У звязку з чим відсутні підстави вважати призначене йому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, надмірно суворим.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього судимостей, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, позитивна характеристика за місцем проживання, неперебування на обліках у лікаря психіатра та нарколога місцевий суд врахував у вироці при призначенні покарання, яке не визначив у найбільшому розмірі, передбаченому санкціями статей закону України про кримінальну відповідальність, за які його засуджено, що виключає твердження ОСОБА_6 про несправедливість призначеного покарання через суворість.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_6 можливо лише з призначенням йому покарання у виді позвалення волі і підстави для застосування положень ст.ст.75,69 КК України відсутні.

Апеляційним судом у ході розгляду апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання суд виходив з положень ст.ст.50,65 КК України. Обгрунтованих підстав для призначення обвинуваченому більш мякого покарання у суді апеляційної інстанції не наведено, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 - без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді