В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" травня 2022 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі дистанційного судового провадження, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0002990 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рубіжне Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 10.12.2012 року вироком Кременського районного суду Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 17.01.2019 року вироком Солом`янського районного суду м.Києва за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі;
- 28.01.2020 року вироком Печерського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 місяців арешту;
- 10.01.2022 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
17.10.2021 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу залізничної станції «Київ-Дніпровський», що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Челябінська, звернувся до наглядно знайомого малолітнього ОСОБА_5 з проханням надати йому мобільний телефон марки «РОСО МЗ», чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 5599 гривень, для виходу в мережу Інтернет, на що ОСОБА_5 , будучи впевненим в добропорядності ОСОБА_3 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон марки «РОСО МЗ», розраховуючи на негайне та беззаперечне повернення належного йому майна після його використання.

Після отримання від малолітнього ОСОБА_5 належного останньому мобільного телефону марки «РОСО МЗ», у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «РОСО МЗ», чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , використовуючи обман, для створення умов задля подальшого безперешкодного заволодіння майном потерпілого, повідомив малолітньому ОСОБА_5 , що належний останньому мобільний телефон марки «РОСО МЗ», він поверне ввечері, заздалегідь не маючи на меті виконувати надану малолітньому ОСОБА_5 обіцянку, однак малолітній ОСОБА_5 висловив наполегливу вимогу повернути негайно належний йому мобільний телефон, та побачивши, що ОСОБА_3 починає рухатись від нього у протилежний бік та демонстративно ігнорувати висловлену вимогу, малолітній потерпілий ОСОБА_5 почав рухатись у бік ОСОБА_3 та голосно вимагати повернути йому мобільний телефон. В цей момент, ОСОБА_3 , розуміючи, що його протиправні дії почали носити відкритий характер для малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, утримуючи у власній руці належний потерпілому мобільний телефон марки «РОСО МЗ», чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та не маючи наміру повертати ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон, з метою уникнення переслідування з боку потерпілого, штовхнувши малолітнього ОСОБА_5 , висловив до останнього словесну погрозу застосування фізичної сили, та задля створення для потерпілого ефекту реальної загрози, почав бігти у бік ОСОБА_5 , від чого останній злякався та припинив дії, спрямовані на переслідування ОСОБА_3 з метою повернення належного йому майна.

Після цього ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, чим завдав малолітньому потерпілому ОСОБА_5 шкоди на суму 5599 гривень 00 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які вказані у обвинувальному акті, відповідають дійсності, зокрема пояснив суду, що дійсно відкрито викрав в малолітнього ОСОБА_5 , якого зав раніше, телефон, який потім відніс до ломбарду. Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється. На час вчинення злочину працював неофіційно на прийомі металобрухту.
У судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінальних проваджень, які характеризують особу обвинуваченого.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, офіційно не одружений, офіційно не працює, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санції ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 10.01.2022 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та те, що даний злочин вчинено ОСОБА_3 до ухвалення відносно нього вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 10.01.2022року, суд вважає за необхідне остаточно призначити йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

В ході досудового розслідування та у суді потерпілими цивільний позов заявлено не було, майно повернуто потерпілому.
Процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду від 10.01.2022 року, більш суворим, призначеним даним вироком, у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 13 листопада 2021 року, зарахувавши попереднє ув`язнення в строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Матеріали кримінального провадження №0002990залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/19570/21.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та направити до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для вручення обвинуваченому, а також направити для відома потерпілому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1