ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 192/429/19 (провадження № 1-кп/201/106/2022), відомості про яке 06 лютого 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше судимого: 12 грудня 2006 року вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням положень ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі; 14 травня 2008 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 29 липня 2009 року за постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 21 липня 2009 року умовно-достроково не невідбутий строк один рік чотири місяці шість днів; 09 лютого 2010 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі, звільненого 09 грудня 2016 року за відбуттям строку покарання; 07 червня 2017 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі; 20 грудня 2021 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки; 14 квітня 2022 року вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року визначено виконувати самостійно, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи раніше судимим та 07 червня 2017 року засудженим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, відбуваючи покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин.

Після вступу вироку в законну силу 07 липня 2017 року засуджений ОСОБА_4 , прибув 31 серпня 2017 року для відбування покарання до ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» ( далі по тексту ДУ СВК №21), яка розташована у с. Аполлонівка, вул. Військове містечко, 37 Солонянського району Дніпропетровської області, де систематично порушував встановлений режим відбуття покарання, не підкорявся законним вимогам представників адміністрації установи з виконання покарань, на виховні заходи адміністрації СВК № 21 не реагував.

За час відбування покарання в ДУ СВК № 21, засуджений ОСОБА_4 за різні порушення режиму відбування покарання має 47 (сорок сім) стягнень, з яких 9 (дев`ять) разів поміщався в дисциплінарний ізолятор, 1 (один) раз був переведений в приміщення камерного типу, строком на 2 (два) місяці, згідно ухвали Солонянського районного суду від 16 серпня 2018 року, а також за порушення режиму має 5 (п`ять) попереджень, 18 (вісімнадцять) доган та 16 (шістнадцять) суворих догани, але не дивлячись на це, засуджений ОСОБА_4 відбуваючи покарання в ДУ СВК № 21, на шлях виправлення не став і умисно, свідомо та систематично допускав порушення режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку, де відкрито та в категоричній грубій формі, неодноразово відмовлявся від виконання вимог режиму утримання та порушував встановлений розпорядок дня, чим саме і висловив злісну непокору вимогам адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія № 21».

Так, 05 лютого 2019 року приблизно о 10.10 годині в.о. начальника відділення № 11 соціально-психологічної служби ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, ознайомившись з графіком двохгодинного залучення засуджених відділення № 11 до робіт, відповідно до п. 5 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України встановив, що черговим цього дня є засуджений ОСОБА_4 , після чого викликав останнього до свого робочого кабінету розташованому на території СВК № 21 за адресою: с. Аполлонівка, вул. Військове містечко,37 Солонянського району Дніпропетровської області та близько 10.15 години цього ж дня повідомив йому, що останній є черговим згідно з графіком двогодинного залучення засуджених відділення № 11 до робіт та вказав засудженому ОСОБА_4 територію для здійснення вологого прибирання, а саме кімнату соціально-психологічної роботи відділення № 11.

Однак, засуджений ОСОБА_4 , в присутності інших працівників ДУ СВК № 21, відмовився приступити до прибирання території (кімната соціально-психологічної роботи відділення № 11) відкрито, в категоричній формі, відмовився приступити до виконання покладених на нього обов`язків як чергового, хоча за станом здоров`я був здоровий, звільнень не мав, про що свідчить медична довідка від 05 лютого 2019 року, чим висловив злісну непокору законним вимогам адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія № 21».

Після цього, 05 лютого 2019 року приблизно о 10.20 годині, в.о. начальника відділення № 11 соціально психологічної служби ДУ СВК № 21, старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , засудженому ОСОБА_4 було роз`яснено положення кримінального законодавства, викладені в ст. 107 та п. 5 ст. 118 КВК України: ст. 107 «Права та обов`язки засуджених до позбавлення волі», п. 3 ст. 107 «засуджені зобов`язані»: ... - «виконувати всі законні вимоги персоналу адміністрації» - «виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії», ст. 118 «Залучення засуджених до позбавлення волі до суспільно корисної праці», п. 5 ст. 118 «Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством».

До цих робіт засуджені залучаються, в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день, та попередив засудженого ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи, особою котра відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), та повторно запропонував засудженому ОСОБА_4 приступити до прибирання кімнати соціально-психологічної роботи відділення № 11, але засуджений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та продовжуючи свої злочинні дії, відкрито, умисно, в присутності інших представників адміністрації ДУ СВК № 21, з неповажних причин, відмовився виконувати законні вимоги адміністрації ДУ СВК № 21, котра є місцем відбування покарання останнього у виді позбавлення волі.

Умисні дії ОСОБА_4 були кваліфіковані стороною обвинувачення за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, пояснивши суду, що дійсно 05 лютого 2019 року в.о. начальника відділення № 11 соціально-психологічної служби ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_6 повідомив його про те, що він сьогодні є черговим згідно з графіком двогодинного залучення засуджених відділення № 11 до робіт та вказав йому територію для здійснення вологого прибирання, а саме кімнату соціально-психологічної роботи відділення № 11, на що він з особистих мотивів відмовився виконувати вказану вимогу.

Дослідивши безпосередньо у судовому засіданні показання учасників кримінального провадження, а також надані сторонами докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується наступними доказами:

-показаннями свідка ОСОБА_6 , який суду пояснив, що 05 лютого 2019 року близько 10.15 години, займаючи посаду в.о. начальника відділення № 11 соціально-психологічної служби ДУ Солонянська виправна колонія № 21», перебував у службовому кабінеті соціально-психологічної служби, куди завели засудженого ОСОБА_4 , який повинен був, згідно графіку залучення до робіт, зайнятися двогодинним прибиранням кімнати соціально-виховної роботи, однак останній в присутності інших співробітників відмовився від роботи, посилавшись на стан здоров`я, у зв`язку із чим, роз`яснивши засудженому ОСОБА_4 вимоги законодавства про обов`язок засуджених осіб виконувати таку роботу і про настання кримінальної відповідальності за умисне невиконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, засудженого ОСОБА_4 для перевірки стану здоров`я було доставлено до медичної частини, де лікар видав довідку про працездатність останнього і його можливість прибирати приміщення. В подальшому, засудженому ОСОБА_4 було повторно висловлено вимогу приступити до прибирання приміщення, однак останній повторно відмовився без будь-яких пояснень і причин;

-показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які суду пояснили, що займаючи посади відповідно начальника відділення соціально-психологічної служби і старшого оперуповноваженого ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», 05 лютого 2019 року вони були присутні разом з в.о. начальника відділення соціально-психологічної служби № 11 ОСОБА_6 у службовому кабінету останнього, куди завели засудженого ОСОБА_4 , який повинен був, згідно графіку залучення до робіт, зайнятися прибиранням кімнати соціально-виховної роботи, однак останній у їх присутності відмовився від роботи, посилавшись на стан здоров`я, у зв`язку із чим, ОСОБА_6 було роз`яснено засудженому ОСОБА_4 вимоги законодавства про обов`язок засуджених осіб виконувати таку роботу і про настання кримінальної відповідальності за умисне невиконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, після чого, засудженого ОСОБА_4 для перевірки стану здоров`я було доставлено до медичної частини, де не було встановлено будь-яких перешкод медичного характеру для прибирання засудженим ОСОБА_4 приміщення. Після цього, в.о. начальника відділення соціально-психологічної служби № 11 ОСОБА_6 знову висловив вимогу до засудженого ОСОБА_4 приступити до прибирання приміщення, однак останній повторно відмовився без будь-яких пояснень і причин;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 05 лютого 2019 року працюючи лікарем-терапевтом у ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», до його кабінету завели засудженого ОСОБА_4 , оглянувши якого, поміряв йому температуру та пульс, враховуючи відсутність будь-яких скарг на стан здоров`я, він зробив висновок про здатність засудженого ОСОБА_4 виконувати роботу, про що зробив відповідні записи у амбулаторну картку;

-медичним висновком лікаря ОСОБА_10 від 05 лютого 2019 року (т. 1, а.с. 15), відповідно до якого, ОСОБА_4 практично здоровий і може виконувати прибирання приміщення;

-рапортом в.о. начальника СПС № 11 ОСОБА_11 , начальника відділення СПС № 12 ОСОБА_8 і старшого оперуповноваженого ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 16-21);

-актом від 05 лютого 2019 року (т. 1, а.с. 22), складеним в.о. начальника СПС № 11 ОСОБА_11 , начальником відділення СПС № 12 ОСОБА_8 і старшим оперуповноваженим ОСОБА_9 про відмову засудженого ОСОБА_4 від письмових пояснень з приводу його відмови від двогодинного залучення засудженого до робіт, згідно встановленого графіку, а саме: вологого прибирання кімнати виховної роботи відділення СПС № 11;

-випискою з медичної картки засудженого ОСОБА_4 , 1990 р.н. (т. 1, а.с. 23), відповідної до якої, 05 лютого 2019 року останній був оглянутий черговим медичним працівником та встановлено діагноз: практично здоровий, прибирати приміщення проводити може;

-довідкою про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 26), відповідно до якого, на останнього з 16 квітня 2017 року неодноразово накладалися стягнення різного виду, в тому числі, 16 серпня 2018 року до засудженого ОСОБА_4 було застосовано захід стягнення у вигляді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночна камера), строком на два місяці, що також підтверджується копією ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року (т. 1, а.с. 31-32);

-графіком двогодинного залучення засуджених відділення № 11 до робіт відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України на лютий 2019 року (т. 1, а.с. 27);

-копією вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року (т. 1, а.с. 28-30), відповідно до якого, ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі;

-копією наказу в.о. начальника ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» ОСОБА_12 від 29 жовтня 2018 року № 908 о/с (т. 1, а.с. 36), про закріплення начальників відділень СПС за відділеннями, зокрема, старшого лейтенанта військової служби ОСОБА_6 закріплено у статусі в.о. начальника відділення № 11;

-копією розпорядку дня засуджених Солонянської ВК № 21 (т. 1, а.с. 38);

-посадовою інструкцією начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» (т. 2 а.с. 170-171);

-положенням про відділення соціально-психологічної служби, затвердженим Наказом № 2300/5 від 04 листопада 2013 року (т. 2 а.с. 172-175).

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що всі докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), тобто у вчинені злочину, передбаченого ст. 391 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення і особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, свою вину визнав у повному обсязі, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії нетяжкого злочину, конкретним його обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 ,. який свою вину визнав у повному обсязі, в той же час, не працевлаштований і не має постійного доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на небажання останнього стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а отже, сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 іншого покарання, передбаченого ст. 391 КК України, або не пов`язаного з реальним його відбуттям, при цьому, призначення такого покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення останнім нових кримінальних правопорушень.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 14 квітня 2022 року був засуджений вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Також вказаним вироком суду було визначено, що вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 було засуджено до покарання у виді двох років обмеження волі та на підставі ст.ст. 75,76 КК України останнього було звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки, необхідно виконувати самостійно, враховуючи, що у вказаному кримінальному провадженні судом також прийнято рішення про призначення ОСОБА_4 реальної міри покарання, тож, зазначений вирок суду, яким обвинуваченого було звільнено від відбування покарання з випробуванням, у даному випадку також підлягає самостійному виконанню.

Також, так як на момент ухвалення даного вироку суду, ОСОБА_4 повністю відбув покарання призначене вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2017 року, то підстав для застосовування ст. 71 КК України у суду не має.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосувались. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного за цим вироком суду покарання, більш суворим покаранням, призначеним вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2022 року у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з дня набрання цим вироком суду законної сили.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого ним покарання за вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2022 року.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2021 року, яким ОСОБА_4 було призначено покарання у виді двох років обмеження волі та на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1