У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2022 року, якою щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кумари Первомайського р-ну, Миколаївської області, українця, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 162 КК України,

- продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 27.06.2022 року включно

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Задоволено клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.06.2022 року включно.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою.
Стверджує про відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
На думку апелянта є можливим застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим подано клопотання про продовження строку застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор вважав, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Після вивчення матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаних злочинів та доведеність існування заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зважаючи на вищевказані обставини, слідчий суддя продовжив строк застосування до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки прийшов до висновку, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:
1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст. 199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Ці вимоги закону дотримані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Так, належним чином та з достатньою повнотою досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження відносно ОСОБА_5 такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Є правильним висновок слідчого судді про те, що надані прокурором докази є достатніми для висновку про причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 162 КК України.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 162 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі « W. Проти Швейцарії» вд 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до пункту 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєнню іншого злочину. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зістрічається в міжнародному праві. Так, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993р., «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба зазначати з урахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.

З матеріалів провадження вбачається, що для закінчення досудового розслідування ще необхідно виконати певні процесуальні дії.
Також, з матеріалів провадження вбачається те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким злочином, слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, а саме того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею були враховані тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, а також дані про особу підозрюваного, а саме відсутність у нього роботи та постійного джерела доходу, відсутність міцних соціальних зв`язків та зважаючи на зазначене слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку, що на даний час вищевказані ризики не зникли та не зменшилися, за такого, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

З огляду на наведене доводи підозрюваного щодо недоведеності вказаних ризиків є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2022 року, щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: