КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

16 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року, за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6

та засудженого ОСОБА_5 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції посилається на те, що засуджений ОСОБА_5 за час відбуття покарання в ДУ «Білоцерківська ВК (№ 35)», характеризується посередньо, не працює, стягнень та заохочень не має, одне стягнення погашено у встановленому законом порядку. Раніше був судимий за умисні кримінальні правопорушення, звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак після звільнення знову вчиняв умисні злочини, належних висновків для себе не зробив, що на думку суду, свідчить про злочинне спрямування поведінки засудженого, та вперте небажання ставати на шлях виправлення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою умовно-достроково звільнити від відбування покарання.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, засуджений посилається на те, що ухвала суду є незаконна, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також висновки суду викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Зокрема, апелянт не згідний з обґрунтуванням судового рішення, щодо його не працевлаштування та відсутності позитивних характеристик. Зазначає, що він був працевлаштований відбуваючи покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)», вимог режиму утримання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, та мав заохочення.

Крім того, як вказує апелянт, суд поверхово врахував характеристику особи засудженого, а саме те, що проходив військову службу та має військову освіту, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для звільнення умовно-достроково від відбування покарання, зазначивши про можливість засудженого знову вчиняти злочини, що не відповідає дійсності.

Суперечливим та необґрунтованим, як вважає апелянт, є висновок суду з приводу передчасності умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки судом не наведено жодного обґрунтування, чим саме керувався суд відмовляючи йому в умовно-достроковому звільненні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги засудженого та просив залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, зокрема від відбування покарання, призначеного за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2019 року за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців, з огляду на таке.
Як прямо передбачено ч. 2 та п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до вимог вказаної вище норми закону, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного за вироком суду, є правом, а не обов`язком суду, який розглядав відповідну заяву чи подання, в даному випадку заяву засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого, суд першої інстанції обґрунтовано послався у своєму рішенні на те, що до ОСОБА_5 у 1997 році застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте після звільнення він двічі був засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень, що свідчить про тривале злочинне спрямування його поведінки та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Обґрунтованим слід визнати також посилання суду на те, що, згідно виданої засудженому характеристики, за час відбування покарання за вироком суду від 11 червня 2019 року, ОСОБА_5 зарекомендував себе посередньо, заохочень не мав, мав одне стягнення але воно погашено у встановленому законом порядку, на підприємстві установи не працевлаштований.

Крім того, згідно витягу з протоколу № 50 від 16.12.2021 року, рішенням комісії установи, ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, у зв`язку з тим, що він має недостатній ступінь виправлення.

Враховуючи ці та інші обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для умовно-дострокового звільнення, тобто підстав, які б беззаперечно вказували на те, що засуджений ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, всупереч доводам апеляційної скарги засудженого, вони ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, що характеризують особу засудженого під час відбування покарання, а тому визнає безпідставними твердження апелянта про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження апелянта про те, що він був працевлаштований відбуваючи покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)», вимог режиму утримання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав та мав заохочення також не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, оскільки об`єктивно вони нічим не підтверджені.

Більш того, навіть якщо припустити, що ОСОБА_5 в період відбування покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» з 06.12.2019 року по 01.12.2020 року, дійсно був працевлаштований та не порушував режиму утримання, цього недостатньо для висновку про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки згідно даних характеристики, яких засуджений не оспорював, за час відбування покарання в цій установі, він характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги засудженого про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для його, ОСОБА_5 , звільнення умовно-достроково від відбування покарання, оскільки ні матеріали судового провадження, ні апеляційна скарга, не містять у собі будь-яких даних, які б підтверджували ці доводи.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_5 без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 357/275/22

Номер провадження : 11-кп/824/2669/2022

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1