Справа № 344/8069/22
Провадження № 1-в/346/193/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 р.м. Коломия Івано-Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
представника Державної установи «Коломийська
виправна колонія (№41)»: ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції з Державною установою «Коломийська виправна колонія (№41)» (далі по тексту КВК №41), в залі суду м. Коломия Івано-Франківська область клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в:
Захисник ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , яке мотивував тим, що ОСОБА_5 23.09.2021 року засуджений вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України йому зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 28.02.2018 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 28.02.2018 року. ОСОБА_5 відбуває покарання з 28.02.2018 року і на даний час відбув понад 2/3 строку, що становить 8 років 8 місяців. За період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 характеризується позитивно, стягнень за останні 2 роки не має, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. На заходи виховного та профілактичного впливу реагує правильно. Розкаюється у вчиненому. Адміністрація установи зауважень до ОСОБА_5 не має. З отриманих документів на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_5 доставлений до УВП №12 02.03.2018 року, а лише 22.09.2020 року йому була оголошена догана за зберігання мобільного телефону, після чого ніяких зауважень більше не мав.
Вважає, що ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до вчиненого довів своє виправлення, а тому існують підстави для умовно-достроково звільнення від відбування покарання.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_6 своє клопотання підтримав, просив суд його задовольнити, оскільки фактично на утриманні ОСОБА_5 перебуває мати пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги та догляду. На день розгляду клопотання ОСОБА_5 відбув ѕ частини строку покарання, а тому наявні підстави для вирішення питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення. Стягнення засуджений мав лише у 2020 році, після чого до дисциплінарної відповідальності більше не притягувався, залучається до виконання робіт в умовах виправної колонії.
Засуджений ОСОБА_5 просив клопотання задовольнити, при цьому засуджений зазначив, що свою вину не визнає, але на його утриманні перебуває мати, яка потребує допомоги. За час відбування покарання працевлаштованим не був, оскільки майже весь час перебував в умовах СІЗО, проте постійно залучався до робіт на добровільних засадах.
Під час судового розгляду представник КВК №41 у вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.
Прокурор заперечив проти задоволення заявленого клопотання, оскільки матеріали не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, а заявлені підстави є формальними.
Суд, вислухавши пояснення засудженого, його захисника, представника КВК №41 та прокурора, дослідивши матеріали подання, прийшов до таких висновків.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
Тобто головною умовою для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.
У відповідності до підпункту «б» п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м?яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Як зазначено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з?ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Судом встановлено, що на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув ѕ призначеного судом строку покарання, а тому щодо нього може бути розглянуто питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За матеріалами справи ОСОБА_5 23.09.2021 року засуджено вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.05.2022 року вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Як вбачається з характеристики Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) від 14.06.2022 року засуджений ОСОБА_5 02.03.2018 року доставлений до Івано-Франківської установи виконання покарань (№12). Початок строку: 28.02.2018 року. За час відбування покарання характеризується задовільно, допускав порушення режиму тримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності 1 раз. Заохочення не оголошувались. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. За характером врівноважений, спокійний. На профілактичних обліках не перебуває.
Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої начальником ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» заохочення не оголошувались. 22.09.2020 року до нього було застосовано одне стягнення за зберігання мобільного телефону у виді догани.
Відповідно до характеристики КВК №41 від 01.08.2022 року засуджений ОСОБА_5 з 11.07.2022 року відбуває покарання в КВК №41. Початок строку: 28.02.2018 року. Кінець строку: 03.12.2023 року. За час відбування покарання характеризується наступним чином: не допускає порушень встановленого порядку відбування покарання, стягнення не накладалась. Залучається до робіт по благоустрою місць позбавлення волі. До виконання робіт відноситься посередньо. Заохочення не оголошувались. Законні вимоги персоналу установи виконання покарань виконує під контролем адміністрації установи. У відношенні до представників адміністрації колонії тактовний, однак робить це з метою поблажливого ставлення до себе. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належний догляд та використовує за призначенням. Санітарно-гігієнічних норм дотримується під контролем, не завжди має охайний зовнішній вигляд. За характером спокійний, врівноважений. Стосунки з родичами підтримує шляхом телефонних дзвінків.
Згідно довідки про застосування заходів стягнення та заохочення до засудженого ОСОБА_5 від 01.08.2022 року, який відбуває покарання у КВК №41 до нього 22.09.2020 року було застосовано стягнення у виді догани за зберігання заборонених предметів, яке погашене. З довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 вбачається, що за період з липня 2022 року, останній не працевлаштований.
Зважаючи на викладене суд не вбачає підстав для застосування пільгової норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки ОСОБА_5 за час відбування покарання працевлаштованим не був, жодного заохочення не мав, вчинив особливо тяжкий злочин відносно власної неповнолітньої дочки, вину у вчиненому навіть після відбуття більшої частини покарання не визнав. Із встановлених судом обставин вбачається, що відсутні обидві обов`язкові умови, які передують можливому звільненню від подальшого відбування покарання як то працевлаштування та відповідна поведінка, а також відсутні жодні обставини, які б давали можливість зробити висновок про виправлення засудженого. Наведені вище обставини на переконання суду свідчать про неналежну оцінку своєї поведінки засудженим і відсутність позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Відбуття ж певної частини покарання, факт працевлаштування на добровільних засадах засудженого самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 81 КК України. Дотримання правил поведінки, безпеки праці, недопущення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки, і ці обставини не доводять виправлення засудженого.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_5 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1