ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1337/22 Справа № 328/3233/18 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення день за день, починаючи з 27 червня 2019 року.
Вирішено долю речових доказів у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи: № 210-19 від 20 березня 2019 року в сумі 1884 грн.; № 11/1-70 від 28 березня 2019 року в сумі 429 грн.; № 15-54 від 4 квітня 2019 року в сумі 429 грн.; № 370-19 від 17 травня 2019 року в сумі 628 грн.; № 338-19 від 20 травня 2019 року в сумі 628 грн.; № 469-19 від 12 червня 2019 року в сумі 157 грн.
Цим же вироком визнано винними ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
01 березня 2019 року в період часу з 20-00 години по 23-00 годину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, із корисливих мотивів, через хвіртку зайшли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом пошкодження решітки і вікна проникли в приміщення житлового будинку, звідки таємно, повторно викрали належне ОСОБА_12 майно загальною вартістю 7 903 гривні 79 копійок, розпорядились викраденим на власний розсуд, чим завдали останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, 03 березня 2019 приблизно о 09-30 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, із корисливих мотивів, через хвіртку зайшли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття дверей проникли в приміщення житлового будинку, звідки таємно, повторно, викрали належну ОСОБА_12 електричну бетономішалку «Agrimotor» об`ємом 130 л, вартістю 3 332 гривні, розпорядились викраденим на власний розсуд, чим завдали останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, 03 березня 2019 приблизно об 11-30 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, маючи злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом та реалізуючи його, із корисливих мотивів, діючи повторно, через хвіртку зайшли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття дверей, проникли в приміщення житлового будинку, де незаконно заволоділи мопедом «Defiant» модель Cornel DT-50QT-2 реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору, 2007 р.в., об`єм двигуна 49 см3, вартістю відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №11/1-70 від 28.03.2019 року 2 686 гривень 22 копійки, що належать ОСОБА_12 , та за допомогою фізичної сили викотили мопед за територію домоволодіння і розпорядились ним на власний розсуд.
Крім того, 04 березня 2019 року приблизно о 09-00 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, із корисливих мотивів, через хвіртку зайшли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття дверей, проникли в приміщення господарської споруди (під навісу) біля житлового будинку, звідки таємно, повторно, викрали належне ОСОБА_12 майно загальною вартістю 3 599 гривень 69 копійок, розпорядились викраденим на власний розсуд, чим завдали останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.
23 квітня 2019 року приблизно о 12-00 годині ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, поблизу будинку АДРЕСА_2 , зловживаючи довірою неповнолітнього ОСОБА_13 , з метою подальшого продажу, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, не маючи на меті подальше повернення мобільного телефону, повторно заволодів мобільним телефоном марки «SAMSUNG» SM-J500H, вартість якого згідно висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 370-19 від 17.05.2019 становить 1 522,00 гривень, в якому знаходилась карта пам`яті micro SD «Kingston» на 16 Гб, вартість якої згідно висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 370-19 від 17.05.2019 становить 162,00 гривні, які належать ОСОБА_14 .. В подальшому ОСОБА_8 розпорядився зазначеним майном на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 1 684,00 гривень.
17 березня 2019 року приблизно о 10-00 годині ОСОБА_8 , проходив повз двір Токмацької загальноосвітньої школи № 5 Токмацької міської ради, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, 52, де помітив на велосипедній стоянці на території двору велосипед синьо-сірого кольору, який був не пристебнутий. Після чого ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, із корисливих мотивів з метою особистого збагачення, пересвідчившись, що його дії залишаються непоміченими з боку сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав з велосипедної стоянки велосипед синьо-сірого кольору «Mongoose Rockadile 6061», який належить потерпілій ОСОБА_15 , вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи за № 338-19 від 20.05.2019 3 349 гривень 50 копійок. Після чого ОСОБА_8 розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 27 травня 2019 року приблизно о 18-30 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , знаходячись на першому поверсі будинку колишнього музею ВАТ «Південьдизельмаш» за адресою: АДРЕСА_3 , виявили трьох неповнолітніх, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . У цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою його реалізації, вступили у попередню змову. Перебуваючи в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , реалізуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, з метою отримання доступу до майна, представились охоронцями підприємства та надали вказівку ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 показати всі наявні у них речі. Після чого ОСОБА_19 , оглянувши речі вказаних осіб, виявив у ОСОБА_16 мобільний телефон Huawei Y5, ІМЕІ-1: НОМЕР_2 , ІМЕІ-2 НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_16 та належить його матері ОСОБА_20 ..
Після чого ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , висловив вимогу ОСОБА_16 самостійно віддати їм даний телефон нібито в рахунок вирішення питання щодо не повідомлення в поліцію та компенсацію за те, що ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 проникли до вказаного будинку.
Проте, отримавши від ОСОБА_16 відмову самостійно віддати телефон, так як останній розумів, що вказані особи не є охоронцями підприємства, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_10 , наніс один удар долонею руки по тім`яній частині голови ОСОБА_16 , після чого пригрозив застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме нанесенням ударів фрагментом шланги, якщо ОСОБА_16 самостійно не віддасть їм телефон. Однак, ОСОБА_16 знову відмовився самостійно віддати телефон.
Після чого ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , вивели ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на вулицю до входу у вказаний будинок зі сторони АДРЕСА_4 , де приблизно о 19-00, діючи відкрито, ОСОБА_10 , шляхом ривку з руки ОСОБА_16 вихопив мобільний телефон Huawei Y5, ІМЕІ-1: НОМЕР_2 , ІМЕІ-2 НОМЕР_3 та передав ОСОБА_8 , який в свою чергу вийняв з нього сім-карту та флеш-карту та віддав їх ОСОБА_21 .
Після вчинення вказаних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з викраденим майном залишили місце вчинення злочину, чим спричинили ОСОБА_20 згідно висновку судової-товарознавчої експертизи № 469-19 від 12.06.2019 матеріальну шкоду на суму 2 375 гривень 12 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, дослідити докази, що зберігаються в матеріалах справи № 328/3233/18, призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання за вчинені злочини, конфіскацію майна скасувати.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав свою вину частково. При цьому звертає увагу на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки єдине визнання вини не може бути основою до визнання особи винною у вчинені будь-якого злочину та притягнення її до кримінальної відповідальності
Вважає, що допитані потерпілі не надали будь-які відомості щодо обставин викрадення чи угону належного їм майна, свідки обвинувачення також нічого не повідомили з приводу інкримінованих обвинуваченому злочинних епізодів, оскільки такі обставини їм не відомі, та будь-яких письмових доказів або речових доказів, які б викривали ОСОБА_8 у вчиненні даних кримінальних правопорушень сторона обвинувачення не надала.
Крім того, зауважує на відсутність в матеріалах провадження речового доказу - гумового шлангу, яким начебто погрожували потерпілому ОСОБА_16 , висновку щодо наявності відбитків пальців ОСОБА_8 та висновку СМЕ щодо наявності у потерпілого ОСОБА_16 тілесних ушкоджень.
Окрім цього, вказує, що призначене судом покарання ОСОБА_8 майже в максимальній межі при встановлених обставинах щодо наявності посередньої характеристики, пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обставин, що його обтяжують, не відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого. При цьому зауважує, що конфіскація житла призведе до того, що матір обвинуваченого виженуть на двір, а ОСОБА_8 взагалі нікуди буде повертатися після звільнення з місця позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2021 року, вирок Михайлівського районного суду Запорізькою області відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України було залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року ухвала Запорізького апеляційного суду від 14 липня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України була скасована та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення ним 23 квітня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відносно потерпілого ОСОБА_14 і заволодіння його мобільним телефоном та за вчинення 17 березня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого ОСОБА_8 повторно, таємно викрав велосипед Mongoose Rockadile 6061, який належав потерпілій ОСОБА_22 .
Підставами для скасування Верховним Судом було зазначено, що судом апеляційної інстанції вищезазначеним епізодам не було надано належної оцінки та не наведено в ухвалі обґрунтування підстав з яких апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в цій частині було залишено без задоволення.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання за вчинені злочини.
Таким чином, захисником не ставиться питання в апеляційній скарзі про скасування судового рішення.
Перевіряючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним 23 квітня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відносно потерпілого ОСОБА_14 і заволодіння його мобільним телефоном та за вчинення 17 березня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого ОСОБА_8 повторно, таємно викрав велосипед Mongoose Rockadile 6061, який належав потерпілій ОСОБА_22 , колегія суддів зазначає наступне.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 судом першої інстанції за вищевказаними епізодами було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 за зазначеними епізодами кримінальних правопорушень повністю визнав свою провину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, не заперечував фактичні обставини стосовно цих злочинів, підтвердив, що правильно розуміє зміст цих фактичних обставин, а тому судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів відносно цих фактичних обставин справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, про що не заперечували учасники провадження.
Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що не заперечує проти встановлених судом першої інстанції обставин вчинення зазначених кримінальних правопорушень та повністю визнає свою провину за вищевказаними епізодами.
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 за вчинення ним 23 квітня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відносно потерпілого ОСОБА_14 і заволодіння його мобільним телефоном та за вчинення 17 березня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого ОСОБА_8 повторно, таємно викрав велосипед Mongoose Rockadile 6061, який належав потерпілій ОСОБА_22 доведена належним чином, підтверджується матеріалами кримінального провадження та не заперечується обвинуваченим ОСОБА_8 .
Перевіряючи доводи захисника про суворість призначеного покарання, то апеляційний суд не погоджується з ними, та вважає, що судом було призначено покарання, яке за своїм розміром є справедливим з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував що він посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, не працює, на обліках у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.
З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, які належать до категорії нетяжких злочинів, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України до категорії тяжких злочинів, характеризується прямим умислом, обставину яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та не встановлення обставин, які обтяжують покарання, а тому апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Апеляційний суд, також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Тому, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого та дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_8 саме такого покарання.
Щодо доводів захисника про те, що застосування до обвинуваченого додаткового покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді конфіскації всього належного йому майна позбавить його та матір житла, то слід зазначити наступне.
За змістом ч. 1 ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
ОСОБА_8 було призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, обставини кримінального провадження і дійшов на думку апеляційного суду правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому факультативного додаткового покарання конфіскацію майна.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду зазначив про те, що не має майна, яке підлягає конфіскації, а тому не заперечує проти призначення додаткового виду покарання у вигляді конфіскації.
Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту, з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, оскільки покарання ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог кримінального закону, є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И ЛА :
Апеляційну скаргу скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4