Справа № 527/1416/22
провадження № 1-і/527/46/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року Глобинський районний суд Полтавської області у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Глобине клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №№0000066 від 17.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
встановив:
26.07.2022 року в провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло вищевказане клопотання прокурора. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. У судові засідання, призначені на 30.11.2020, 04.02.2021, 29.03.2021, 19.05.2021, 09.08.2021 ОСОБА_5 не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим останнього оголошено в розшук. В ході виконання розшукових заходів, встановлено місцезнаходження ОСОБА_5 та останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому 10.06.2022 ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області продовжено до 08.08.2022 року включно. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років. Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнути відповідальності та забезпечення подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочину, передбаченого вищевказаною статтею Кримінального кодексу України вбачається ризик того, що він може переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше неодноразово судимий, відносно нього 28.01.2019 до Фрунзенського районного суду м. Харкова скерований обвинувальний акт за ч. 2 ст. 186 КК України, 17.04.2020 до Дніпровського районного суду м. Києва скерований обвинувальний акт за ч. 2 ст. 186 КК України, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена. Одночасно ці обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам. За таких обставин, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор просив продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб з визначенням застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Глобинського районного суд Полтавської області визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Оскільки територіальну підсудність справ змінено, однак сама кримінальна справа на розгляд до Глобинського районного суду Полтавської області не була передана, суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні.
Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечував, посилаючись на наявність у нього міцних соціальних зв`язків та ту обставину, що він не ухилявся від суду, та взагалі не знав про те, що на розгляді Чугуївського міського суду Харківської області перебуває обвинувальний акт стосовно нього. Зазначив, що в судові засідання з розгляду обвинувального акту стосовно нього, до розташованого у м. Києві суду, він з`являвся за кожним викликом. Пояснив, що він має постійне місце мешкання і до затримання працював у м. Києві, зароблені гроші витрачав на утримання своєї дружини та двох неповнолітніх дітей. Також зазначив, що він не має наміру ухилятися від суду та зобов`язався з`являтися за кожним викликом в судові засідання. Просив звільнити його з-під варти, обрати інший запобіжний захід, наприклад домашній арешт, надавши можливість матеріально та морально підтримувати своїх дітей та дружину.
Його захисник ОСОБА_4 , заперечив проти задоволення вищевказаного клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).
Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 . Суд враховує вік обвинуваченого та стан його здоров`я, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків (зі слів - одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей). Також суд враховує те, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. З сайту Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та неможливістю виконання його приводу по причині відсутності за місцем мешкання і відсутністю відомостей про місцем його перебування, його було оголошено в розшук, та після встановлення його місця знаходження і затримання, ухвалою суду від 13.02.2022 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави (справа № 636/2354/20), а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.
Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_5 обвинувачується.
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.
А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Щодо доводів обвинуваченого про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 08.08.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює 30 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 74430 грн. (30 х 2481 грн. = 74430 грн.).
Керуючись ст.ст.177, 182, 183,194,372,376,392 КПК України, суд,-
ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 01 жовтня 2022 року, включно.
Визначити суму застави - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 74430 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) гривень 00 коп. Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), до сплину терміну тримання під вартою, призначення платежу обов`язково зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу, міру запобіжного заходу, прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого.
У разі внесення застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на нього покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати на виклики прокурора та суду.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1