Провадження № 1-кп/638/765/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2022 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
перекладачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004943 від 09.10.2017 року відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фергана, Республіка Узбекистан, громадянина Узбекистану, одруженого, має неповнолітню дитину, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зі слів, працюючого до затримання за трудовими договорами, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого на території України, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, невійськовозобов`язаного, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

встановив:
ОСОБА_12 09 жовтня 2017 року близько 00-10 годин, разом з раніше не знайомими йому ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знаходились у приміщенні покинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де мали на меті розпивати спиртні напої. Реалізуючи свої наміри, ОСОБА_12 дав гроші ОСОБА_16 та просив його купити для всіх пляшку горілки. Приблизно о 02-00 год. ОСОБА_16 повернувся без горілки та грошових коштів, у зв`язку з чим між останніми виник словесний конфлікт.

В ході конфлікту у ОСОБА_12 раптово виник умисел, направлений на умисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_16 . Реалізуючи свій злочинний умисел, незважаючи на присутність сторонніх осіб, ОСОБА_12 почав руками та ногами наносити удари по голові і тулубу ОСОБА_16 в загальній кількості більше 20 ударів. Продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_16 та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_12 став обома ногами на грудну клітину та живіт ОСОБА_16 , та під вагою власного тіла декілька разів стрибнув по ньому. З метою доведення свого наміру до кінця ОСОБА_12 побачив у кімнаті стілець, узявши який, наніс більше 10 ударів по правій боковій поверхні голови та тулубу ОСОБА_16 , чим спричинив відповідно до висновку судово-медичного експерта №2661-Дм/17 від 06.11.2017 року сукупну тупу травму тіла, яка ускладнилась гострою крововтратою, що і стало безпосередньо причиною смерті. Після заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 виніс тіло потерпілого за межі приміщення де відбувався конфлікт.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 винним себе у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав повністю та пояснив, що 08.10.2017 року він познайомився з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на зупинці транспорту, після цього з ними пішли куди вони запросили, знаходячись у приміщенні покинутого будинку АДРЕСА_2 , вживав алкогольні напої. У вечірній час доби, коли закінчились алкогольні напої, він дав ОСОБА_16 гроші на придбання тютюнових виробів та алкогольних напоїв. ОСОБА_16 взяв гроші та пішов. Приблизно через 1,5 2 години ОСОБА_16 повернувся без грошей та без горілки. При ньому, ОСОБА_15 штовхнув ОСОБА_16 . Потім ОСОБА_15 сходив ще за горілкою. Вони випили, та він, заснув. Коли він зранку прокинувся, то побачив ОСОБА_16 побитого на підлозі. У нього з ОСОБА_16 конфліктів не було, тілесних ушкоджень він останньому не завдавав. Коли ОСОБА_16 повернувся без грошей та без горілки, то бачив у нього порваний одяг та він був побитий, а у подальшому йому жінка сказала йти з хати, а вони розберуться з усім самостійно, проте він наполягав на тому, що необхідно викликати швидку допомогу. Після цього він пішов додому, у подальшому працівники поліції забрали його з житла.

Вказана процесуальна позиція погоджена з захисником.

Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_12 , його вина у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України повністю доказана дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

- дослідженим у судовому засіданні протоколом огляду місця події та трупу ОСОБА_16 від 09.10.2017 року, а саме ділянці місцевості та 1-го поверху покинутого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де вказано, що труп знаходиться при вході до приміщення першого поверху, на підлозі.

- дослідженим у судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи №2661-Дм/17 від 09.10.2017 року 06.11.2017 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_16 встановлені наступні тілесні пошкодження: голови - синці на всьому протязі лівої вушної раковини, забиті рани зовнішнього кута лівого ока, в завушній області лівого вуха, садно на підборідді, крововиливи в м`які покрови голови; шиї садна в проекції щитоподібного хряща; тулубу закрита тупа травма тулубу у вигляді: множинних саден на передній поверхні грудної клітини, переламів ребер з масивними крововиливами у міжреберні м`язи, розривами пристінної плеври, перелому тіла грудини, лінійного перелому лівої лопатки, переломів остистих відростків грудних хребців, розриву брижі тонкого кишечника, розриву тканини печінки, крововиливу у жирову капсулу правої нирки, забою підшлункової залози; кінцівок багато уламковий перелом лівої променевої кістки, синці та садна. Сукупна тупа травма тіла, яка ускладнилася крововиливами у плевральну та черевну порожнини, з подальшим розвитком гострої крововтрати, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя. Всі вище описані тілесні ушкодження утворилися за життя, в термін обчислюваний від десятків хвилин до перших годин до настання смерті, внаслідок ударної та ударно-ковзаючої дії тупими предметами. Причиною смерті ОСОБА_16 стала сукупна тупа травма тіла, яка ускладнилась гострою крововтратою;

- дослідженим у судовому засіданні протоколом слідчого експерименту від 14.11.2017 року за участю свідка ОСОБА_13 , яка пояснила при яких обставинах ОСОБА_12 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 ;

- дослідженим у судовому засіданні протоколом слідчого експерименту від 14.11.2017 року за участю свідка ОСОБА_14 , яка пояснила при яких обставинах ОСОБА_12 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 ;

- дослідженим у судовому засіданні протоколом слідчого експерименту від 14.11.2017 року за участю свідка ОСОБА_15 , який пояснив при яких обставинах ОСОБА_12 завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 ;

- дослідженим у судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи №116/2661-Дм/17 від 17.11.2017 року 23.11.2017 року, відповідно якого тілесні ушкодження, завдані потерпілому ОСОБА_16 могли бути спричинені в строк при тому способі та механізмі, на які вказують у протоколах проведення слідчого експерименту свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Отримана сукупна травма тіла ОСОБА_16 під вагою свого тіла з прискоренням, виключається;

- дослідженими у судовому засіданні протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 09.10.2017 року, в ході яких свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 впізнали обвинуваченого ОСОБА_12 як особу, яка завдала тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_16 ;

- дослідженими у судовому засіданні протоколом огляду предметів від 10.11.2017 року, постановою слідчого від 10.11.2017 року про визнання речей, що знаходились на трупі ОСОБА_16 , та речей, що були виявлені в ході огляду місця події 09.10.2017 року.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 на час вчинення злочину, знаходилося в напівзруйнованому стані, про що не заперечував адвокат, який у судовому засіданні повідомив, що на час розгляду справи вказане домоволодіння взагалі зруйноване. З огляду на вказане, суд вважає, що ОСОБА_12 і свідок ОСОБА_14 у своїх поясненнях, коли стверджували про те, що труп був на вулиці могли не зрозуміти в зв`язку з відсутністю частково будівельних конструкцій де саме знаходиться труп - це в приміщенні чи вже на вулиці. Тому колегія суддів виключає сумніви щодо місця знаходження трупу та вважає належним чином доведеним місце знаходження трупу- як при вході в приміщення першого поверху на підлозі за адресою АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні були переглянуті та досліджені відеозапис фіксації проведення слідчого експерименту з ОСОБА_15 від 14 листопадла 2017 року, відеозапис фіксації проведення слідчого експерименту з ОСОБА_17 від 14 листопадла 2017 року, відеозапис фіксації проведення слідчого експерименту з ОСОБА_14 від 14 листопадла 2017 року, в ході яких вказані особи пояснили, про обставини за яких вони познайомилися з ОСОБА_12 , який при знайомстві на зупинці транспорту в районі Центрального ринку в м. Харкові, назвався « ОСОБА_18 », при цьому перебував у стані алкогольного спяніння. Після знайомства всі поїхали на таксі за адресою м.Харків провулок Класичний 10-б. Вдома « Дмитро» попросив ОСОБА_19 ( потерпілого), який був дома, піти за алкогольними напоями та дав йому кошти, проте той повернувся без алкогольних напоїв та без коштів. Після чого « ОСОБА_18 » почав кричати на ОСОБА_19 , штовхати його, розірвав одяг, почав його лупцювати, бив руками та ногами в область живота та грудної клітини, близько восьми десяти ударів. В цей момент ОСОБА_20 кричав, що йому боляче та прохав не бити його, у подальшому ОСОБА_19 було нанесено удари стільцем близько десяти ударів по правій поверхні голови. Після ударів стілець розламався. В цей момент ОСОБА_15 просив « ОСОБА_18 » припинити вказані дії, на що « ОСОБА_18 » відповів, що « крис необхідно вбивати». У подальшому вранці ОСОБА_14 знайшла ОСОБА_19 поза межами приміщення де відбувався конфлікт, намагалась його розбудити, проте виявила, що він мертвий.

При цьому, у судовому засіданні підсудний ОСОБА_12 зазначив, що не погоджується з показами.

Відеозапис, який міститься на оптичному диску DVD-R з фіксацією проведення вищезазначеної слідчої дії слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 був переглянутий та досліджений в судовому засіданні. При цьому, з дослідженого відеозапису вбачається, що під час проведення слідчої дії свідки, добровільно, без фізичного чи психічного примусу з боку учасників слідчої дії, надали свою згоду на проведення слідчого експерименту. Після чого детально та послідовно виклали обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_12 злочину. Наголошуючи на тому, що саме ОСОБА_12 , який представився « ОСОБА_18 » наніс удари потерпілому ОСОБА_21 , який від цих ударів помер.

Також судова колегія звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під час проведення зазначеної слідчої дії викладаючи протиправні дії ОСОБА_12 одночасно відтворювали їх на місці, ретельно викладаючи мету нападу, місце вчинення злочину, механізм, локалізацію та спосіб нанесення множинних ударів потерпілому. При цьому, з метою уточнення відповідних дій, свідкам учасниками слідчої дії, зокрема судово медичним експертом, ставились відповідні питання, щодо механізму, локалізації та способу нанесення ударів потерпілому, на які свідки добровільно та послідовно надавали відповіді та зазначали обставини, які були відомі лише їм та не були відомі іншим учасникам слідчої дії.

Протоколи слідчого експерименту від 14.11.2017 за участю вказаних свідків було складено у відповідності до приписів ст. 240 КПК України, так як зазначений протокол містить посилання на склад учасників зазначеної слідчої дії, понятих, умови та результати слідчої дії, інформацію щодо фіксування слідчої дії відповідним засобом звуко - та відео - фіксації, інформацію щодо роз`яснення перед початком слідчої дії свідкам їх прав та обов`язків та отримання згоди на проведення слідчої дії з відтворення обставин вчинення протиправних дій у відношенні ОСОБА_16 , підписи учасників слідчої дії, відсутність будь яких зауважень на протокол слідчої дії, в тому числі щодо застосування співробітниками поліції фізичного чи психічного впливу.

Крім того, судова колегія зазначає, що відеозапис зазначеної процесуальної дії слідчого експерименту за участю свідків був здійснений та перенесений на відповідний оптичний диск DVD-R, відповідно до приписів КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 після перегляду та дослідження відеозапису з фіксацією проведення вищезазначеної слідчої дії слідчого експерименту зазначив, щодо проведення за участю свідків зазначеної слідчої дії та відтворення ними обставин вчиненого злочину він вважає недостовірними та просив не приймати до уваги вказані докази, так як повідомив, що працівники поліції, що говорили свідкам те, ті і повторювали. При цьому, під час дослідження відеозапису з фіксацією проведення вищезазначеної слідчої дії, судовою колегією не встановлено застосування щодо свідків будь якого впливу з боку учасників зазначеної слідчої дії, в тому числі з боку співробітників поліції. Поведінка свідків свідчить про добровільне відтворення вчинених ОСОБА_12 протиправних дій.

Також судова колегія зазначає, що згідно ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R - диски з відеозаписом обставин проведення слідчого експерименту були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на картці пам`яті відеокамери марки «Panasonic», яка використовувалась при проведенні слідчої дії та зазначена в протоколі слідчого експерименту, в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Зазначена правова позиція міститься в Постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.10.2020 ( справа № 677/2040/16-к, провадження № 51-5738км19 ).

При таких обставинах, судовою колегією не встановлено будь яких суттєвих порушень щодо проведення зазначеної слідчої дії, які б свідчили про наявність підстав для визнання протоколу слідчого експерименту та інформації, яка міститься на оптичному диску DVD-R з відеозаписом зазначеної процесуальної дії недопустимими доказами.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у судовому засіданні не були беспосередньо допитані, так, як прокурор, яка підтримувала державне обвинувачення, відмовилась від дослідження вказаного доказу, як допит свідків.

З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає протирічь в показаннях свідків. Всі свідки повідомили про конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_16 під час якого ОСОБА_12 наносив ОСОБА_16 удари по різним частинам тіла руками, ногами. Також показання свідків щодо закінчення конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_16 не протирічять між собою. Показання ОСОБА_14 щодо того, що вона втратила свідомість під час того, як ОСОБА_12 конфліктував з ОСОБА_16 не можуть спростовувати той факт, що ОСОБА_12 наносив удари ОСОБА_16 , що в подальшому спричинило його смерть.

Також у судовому засіданні судової колегії стороною захисту не надано доказів застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_12 під час досудового розслідування заходів фізичного та психічного впливу з боку співробітників поліції.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_12 відмовився від проведення слідчого експерименту.

Крім того, у судовому засіданні були досліджені висновки судово медичних експертиз, експертні дослідження були проведені в межах компетенції експертів та повноважень з урахуванням вимог Інструкцій «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» «Про проведення судово медичної експертизи» та інших нормативно правових актів.

Висновки експертів свідчать про, те що останні проводили відповідні експертні дослідження на підставі ухвал слідчого судді в межах проведення досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню та за направленням судово медичного експерта. При цьому експерти у своїх висновках посвідченими своїми підписами, зазначили щодо ознайомлення зі своїми правами та обов`язками та попередженням про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України.

Згідно до приписів ст. 101 ч. 1 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Відповідно до приписів ст. 101 ч. 8 КПК України якщо для проведення експертизи залучається кілька експертів, експерти мають право складати один висновок або окремі висновки.

Пунктами 2.10, 2.11 п. 2 Інструкції « Про проведення судово медичної експертизи », затвердженої наказом МОЗУ від 17.01.1995 № 6 та зареєстрованої в МЮУ 26.07.1995 за № 254/790 передбачено, що при виконанні

експертиз, в яких виникла необхідність вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, і потрібна консультація фахівця у відповідній галузі медицини, або у разі потреби у проведенні огляду особи, яка піддається судово-медичній експертизі у лікаря-фахівця, що працює в іншому закладі охорони здоров`я, судово-медичний експерт за погодженням з особою, яка призначила експертизу, має право залучати цього фахівця для проведення всіх необхідних досліджень, для вирішення питань, поставлених перед експертизою. Коли при відповіді на питання, поставлені перед експертизою, виникає необхідність у проведенні судово-медичних лабораторних досліджень, судово-медичний експерт має право надіслати всі необхідні матеріали на ці дослідження. Порядок, організація та вид лабораторного дослідження визначаються правилами проведення окремих видів експертиз, затверджених наказом МОЗ України N 6 ( z0257-95 ) від 17.01.1995.

Враховуючи викладене судова колегія вважає, що при проведенні зазначених експертних досліджень судово медичні експерти діяли в межах своєї компетенції та повноважень з урахуванням вимог Інструкцій «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» «Про проведення судово медичної експертизи», КПК України та інших нормативно правових актів.

При таких обставинах, судовою колегією не встановлено будь яких порушень щодо порядку проведення зазначених судово медичних експертиз, які б свідчили про наявність підстав для визнання їх недопустимими доказами.

Також колегія суддів ще раз акцентує увагу, що метою слідчого експерименту відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідків слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь свідків у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 КПК України, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання свідків та протокол слідчого експерименту за їх участю, є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК України.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених ст. 225 КПК України. Під час досудового розслідування за наявності належних підстав слідчим суддею можуть бути допитані свідок або потерпілий.

Змістом показань як процесуального джерела доказів є лише відомості, повідомлені на допиті або одночасному допиті двох чи більше раніше допитаних осіб. Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК України законодавець використовує для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 КПК України.

Однак, якщо відомості повідомлено свідком під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103105, 240 КПК України, судова колегія відзначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які оцінюються судом за правилами ст. 94 КПК України.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску.

Отже, буквальне тлумачення змісту ст. 23 КПК України у системному зв`язку з нормами, викладеними в статтях 83, 84, 93, 95, 240 КПК України, з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України) не містить підстав для висновку про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , так як при проведенні зазначеної слідчої дії органом досудового розслідування було дотримано законодавчо визначеного порядку проведення такої слідчої дії з огляду на критерії ЄСПЛ щодо забезпечення справедливості кримінального провадження в цілому, що по своїй суті є проходженням «тесту допустимості показань у широкому змісті цього поняття».

Норми чинного кримінального процесуального закону щодо оцінки судом протоколу слідчого експерименту як окремого процесуального джерела доказів у провадженні узгоджуються з критеріями, застосованими ЄСПЛ для оцінки справедливості судового розгляду в цілому. Легітимна мета слідчого експерименту у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань забезпечується дотриманням процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та встановленого порядку його проведення.

Зазначений правовий висновок міститься в Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 ( справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19 ).

У судовому засіданні встановлено, що проведений за свідків слідчий експеримент містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події вчинення ОСОБА_12 умисного вбивства ОСОБА_16 .

Так дослідженими у судовому засіданні доказами достовірно та беззаперечно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 за обставин викладених у вироку, вчинив умисне вбивство ОСОБА_16 .

Судова колегія зазначає, щодо наявності умислу ОСОБА_12 на вчинення вказаного тяжкого злочину, свідчить те, що потерпілий ОСОБА_16 є особою значно старшим за віком в порівнянні з обвинуваченм ОСОБА_12 та за життя агресії у відношенні інших осіб не проявляв, в тому числі і у відношенні обвинуваченого ОСОБА_12 , з яким раніше не спілкувався, що не заперечувалось у судовому засіданні також обвинуваченим ОСОБА_12 , тому будь яких причин для застосування насильства до потерпілого на грунті раніше виниклих неприязних стосунків ОСОБА_12 не мав.

Під час зазначених подій ОСОБА_16 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння ( наявність в крові трупа ОСОБА_16 етилового спирту в кількості 3,74 %о ) та мав відповідні фізичні вади, які значно утруднювали його пересування, що виключало його активні дії у відношенні обвинуваченого ОСОБА_12 , який перебував у задовільному фізичному стані.

Відсутність у обвинуваченого ОСОБА_12 будь яких тілесних ушкоджень, свідчить про те, що при зазначених обставинах саме він вчинив напад на потерпілого ОСОБА_16 та з метою досягнення злочинного результату позбавлення його життя, почав наносити зі значною силою, ногами множинні удари в область життєво важливих органів людини, в тому числі в область голови, продовжуючи наносити удари потерпілому, який внаслідок отриманих ушкоджень впав на підлогу, перебував у безпорадному стані та не чинив опору, що не заперечувалось під час проведення слідчого експерименту свідками.

Крім того, на наявність умислу ОСОБА_12 на вчинення умисного вбивства свідчить кількість та локалізація нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, подальші дії ОСОБА_12 , який вчиняв свої протиправні дії доки не досяг злочинного результату позбавлення життя ОСОБА_16 та залишивши потерпілого на місці вчинення злочину зник, що також підтверджується висновками судово медичних експертиз в частині характеру, кількості, локалізації та тяжкості заподіяних ОСОБА_16 тілесних ушкоджень.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до висновків судово медичних експертиз ушкодження, які були виявлені на тілі ОСОБА_16 , були отримані їм в період приблизно як від десятків хвилин до перших годин, до настання смерті після ударної та ударно-ковзаючої дії тупими предметами, отримання сукупної тупої травми ОСОБА_16 від самостійних дій під вагою свого тіла з прискоренням- виключається.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Судова колегія, дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України підтверджується аналізом вище приведених належних, допустимих та достовірних доказів, в об`єктивності яких у суду відсутні підстави для сумнівів.

Сукупність наведених та досліджених в судовому засіданні доказів, свідчать про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.1 ст. 115 КК України кваліфіковано вірно, так як він своїми умисними діями вчинив : умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_12 виду та розміру покарання судова колегія враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, данні про особу підсудного, який не судимий, офіційно не працює, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 судовою колегією не виявлено.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 судовою колегією визнається вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, з урахуванням даних про особу ОСОБА_12 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, обставин вчинення вказаних кримінального правопорушення, судова колегія вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_12 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому покарання, у межах санкцій ч.1 ст. 115 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_12 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 09.10.2017 та утримується в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор », у зв`язку з чим, судова колегія вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_12 з вказаного числа.

Запобіжний захід ОСОБА_12 , до набранням вироком законної сили та направлення його для подальшого відбуття покарання, судова колегія вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор ».

Обвинувачений ОСОБА_12 є громадянином Узбекистану, на території України раніше не судимий, за місцем мешкання характеризувався позитивно, має дружину та неповнолітню дитину.

Вирішуючи питання про визначення покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, особливу тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, дані, що характеризують його особу.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на викладене суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 не можливе без ізоляції від суспільства.

Строк покарання ОСОБА_12 колегія суддів відраховує з моменту фактичного затримання з 09 жовтня 2017 року.

Враховуючи, що події інкриміновані ОСОБА_12 мали місце 09.10.2017 року підстави для зарахування йому строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відсутні.

Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК Українив редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, з 21.06.2017 року, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України відбувається із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

По кримінальному провадженню судові витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Долю арештованого майна суд вирішує відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Позовні вимоги не заявлені.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Визнати ОСОБА_12 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор».

Строк покарання засудженому ОСОБА_12 обчислювати з моменту фактичного затримання з 09 жовтня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 5590,43 грн. (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто грн. 43 коп.).

Скасувати арешт майна, вилученого під час огляду місця події 09.10.2017 року в рамках кримінальне провадження №0004943 від 09.10.2017 року, накладеного ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.10.2017 року (справа №638/15213/17, провадження 1-кс/638/2681/17).

Речові докази що знаходились на трупі ОСОБА_16 , та що були виявлені в ході огляду місця події 09.10.2017 року знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення.

Головуюча: суддя ОСОБА_1 .

Суддя ОСОБА_2 .

Суддя ОСОБА_3 .