Справа № 128/1634/20
Провадження №11-кп/801/808/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000298, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.04.2020. за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2022 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Свірневе Голованівського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону №2341-ІІІ зі змінами, внесеними Законом №586-VI від 24.09.2008) та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 45 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_14 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень процесуальних витрат за надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 20000 (двадцять тисяч) гривень процесуальних витрат за надання професійної правничої допомоги.
Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом установлено, що 18.04.2020 близько 18:30 год. водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку судово-токсикологічної експертизи №1076, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_1 , із пасажиром ОСОБА_15 , рухаючись у с. Лука Мелешківська, Тиврівське шосе, 21 +180 м, на автодорозі з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, не врахував дорожню обстановку при виборі безпечної швидкості, здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen Т5», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .
Внаслідок даної пригоди пасажир автомобіля марки «Ford Transit Connect» ОСОБА_15 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 570 від 05.06.2020, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку, забійні рани м`яких тканих лобної та тім`яної ділянки, забій носа, закрита травма живота, закрита травма грудної клітки закриті переломи хрящової частини 2-5-го ребер справа та зліва, закриті переломи 1-7 ребер справа та 1-3 ребер зліва, забій обох легень, забій серця без пошкодження клапанів серця, травматичний вивих акроміального кінця правої ключиці, множинні гематоми та садна тіла і голови.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_15 не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами і належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я та отримані від впливу твердих тупих предметів, терміном спричинення незадовго до госпіталізації 18.04.2020.
Крім того, внаслідок даної пригоди водій автомобіля марки «Volkswagen Т5» ОСОБА_16 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 806 від 28.07.2020 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: травми м`язів та сухожилків лівого плечового, ліктьового та кульшового суглобів з внутрішньо-стовбуровим розривом сухожилка надостного м`язу лівого плечового суглобу.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, а внутрішньо-стовбуровий розрив сухожилка надостного м`язу лівого плечового суглобу за своїм характером такий, що потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 333 від 25.05.2020 в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Ford Transit Connect» державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «Ford Transit Connect» ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2022 року в частині призначення покарання через істотні порушення кримінального процесуального закону.
Просять в цій частині доповнити резолютивну частині вироку вказівкою про те, що початок строку покарання ОСОБА_7 рахувати з дня прибуття до виправного центру.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України та не зазначив про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Просить звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України а також не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання суд не врахував особу винного, який щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, частково відшкодував заподіяну шкоду, працює та рід його занять потребує керування транспортними засобами, має сім`ю, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, на його утриманні троє неповнолітніх дітей та непрацююча дружина.

В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку через істотні порушення кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Окрім того вважає, що в разі можливості усунення зазначених порушень в ході апеляційного розгляду вирок суду підлягає скасуванню через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить постановити вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Вказати про початок строку відбування покарання з моменту прибуття до виправного центру. Також просить стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 8734,25 гривень майнової шкоди, 100000 гривень моральної шкоди та 3000 гривень процесуальних витрат на залучення експертів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні покарання суд недостатньо врахував наслідки злочину та особу обвинуваченого, не зазначив про початок строку відбування покарання, а під час вирішення питання про процесуальні витрати не дотримався положень ст.ст.122, 124 КПК України, також безпідставно відмовив в задоволенні цивільного позову в частині стягнення майнової та моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду через істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні цивільного позову про стягнення майнової та моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в них та просив задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та потерпілих, натомість підтримали доводи своєї апеляції та просили змінити вирок суду зі звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням та не призначати додаткового покарання.
Потерпілий ОСОБА_14 та його представник адвокат ОСОБА_11 підтримали свою апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання через м`якість та постановити новий вирок з призначенням більш суворого покарання, передбаченого санкцією частини статті. Також просили стягнути з обвинуваченого майнову та моральну шкоду, а також процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_17 просили вирок суду в частині вирішення позову, що стосується прав та інтересів ОСОБА_10 змінити шляхом стягнення з обвинуваченого майнової та моральної шкоди. При цьому пояснили, що навіть за умови непритягнення в якості відповідача страхової компанії, суд мав би частково вирішити цивільний позов, а саме в частині стягнення з обвинуваченого коштів, що складають суму понад страхове відшкодування.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 необхідно задовольнити частково, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, зазначені вимоги закону при постановленні вироку судом в основному дотримані, проте допущені такі порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну судового рішення.

Висновки суду в частині доводів апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 в частині суворості (м`якості) призначеного покарання.
Стосовно ж доводів апеляційних скарг захисника обвинуваченого та представника потерпілого в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості/м`якості (є явно несправедливим) суд також вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкцією ч.1 ст.286 КК України, чинної на момент вчинення злочину передбачено можливість призначення покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.
Як убачається з вироку, суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України в межах санкції частини статті у виді одного року обмеження волі також прийняв рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки. При цьому суд врахував тяжкість злочину, відсутність попередніх судимостей, відсутність відомостей про передування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, вік обвинуваченого, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та обставину, що пом`якшує покарання каяття у вчиненому.
Поряд з цим судом установлено обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно не давали суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, адже нагляд з боку органу пробації не забезпечить виправлення і перевиховання винного, а призначення мінімального терміну найсуворішого виду основного покарання є належно обґрунтованим. Також з урахуванням обтяжуючої обставини (вчинення злочину в стані сп`яніння) судом вірно призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Висновки суду в частині доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 про зазначення початку строку відбування покарання.
Відповідно до приписів п.2 ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині обвинувального вироку зазначається початок строку відбування покарання обвинуваченим. Така вказівка очевидно необхідна для забезпечення виконання вироку, зокрема обчислення строку відбування покарання.
Згідно ч.1 ст.58 КВК України строк покарання у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
В свою чергу суд, призначивши ОСОБА_7 основне покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, в судовому рішенні не зазначив про початок строку відбування покарання.
Таке порушення кримінального процесуального закону може бути усунуто в ході апеляційного провадження та є підставою для зміни вироку в частині призначення покарання.

Висновки суду в частині доводів апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_10 стосовно вирішення цивільного позову.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Приймаючи рішення щодо заявлених цивільних позовів суд виходив з того, що згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15ц зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Під час розгляду обвинувального акту суд встановив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована в ТДВ СК «Кредо» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 1030816 від 13.05.2019.
Також представником потерпілого ОСОБА_9 було надано суду копію листа Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» від 06.04.2021, адресованого адвокату ОСОБА_11 , згідно якого ТДВ «СК «Кредо» повідомило про те, що за наслідком ДТП було телефонне звернення страхувальника до ТДВ «СК «Кредо» 20.04.2020, повідомлено номер страхової справи, та просило представника потерпілого повідомити всі відомі обставини ДТП та надати копії наявних у потерпілого документів.
Потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_10 заявлено позови до ОСОБА_7 щодо відшкодування шкоди, яка прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, статтями 23, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З досліджених судом першої інстанції доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин не вбачались підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
Таким чином, оскільки позовні вимоги б3ули пред`явлені не до всіх належних відповідачів (а саме не пред`явлені до страховика ТДВ «СК «Кредо»), суд був позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.
Такий висновок міститься також в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.12.2019 в справі № 199/6524/18.
В судовому засіданні 17.06.2021 цивільними позивачами та їх представниками було підтримано позицію про залишення заявлених клопотань про залучення ТДВ «СК «Кредо» в якості співвідповідача без розгляду, в зв`язку з чим дані клопотання були залишені судом без розгляду та за відсутності інших клопотань розпочато судовий розгляд даного кримінального провадження.
Клопотання представників цивільних позивачів, подані в ході судового розгляду, про залучення до участі в справі співвідповідача ТДВ СК «Кредо» від 09.11.2021 були залишені судом без розгляду в зв`язку з пропуском встановлених процесуальних строків на вчинення такої дії та відсутністю поважних причин такого пропуску.
За наведених обставин висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовів потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди є вірними і таке рішення не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_7 та ТДВ «СК «Кредо», або лише до ОСОБА_7 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.

Висновки суду в частині доводів апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 стосовно стягнення процесуальних витрат.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України до процесуальних витрат, з поміж іншого, віднесені витрати, пов`язані із залученням експертів та за положеннями ч.1 ст.122 КПК України їх несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта.
Поряд з цим за приписами ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Як убачається з вироку, судом прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого на користь держави понесені органом досудового розслідування процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 3432,45 гривень.
Відмовляючи в задоволенні вимог потерпілого ОСОБА_9 про стягнення процесуальних витрат суд мотивував своє рішення тим, що останнім не наведено належного документального підтвердження про понесені витрати.
Проте з такими висновками погодитись неможливо. Як убачається з висновку експерта №806 від 28.07.2020. (т.1, а.с.140-141), остання проведена на підставі заяви потерпілого ОСОБА_16 , отже саме потерпілий у даному провадженні залучив експерта. Також потерпілим понесено витрати в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, пов`язані із залученням експерта, що підтверджується наявним в матеріалах провадження оригіналом квитанції про оплату від 28.07.2020 за №0.0..1 (т.1, а.с.159). За таких обставин з урахуванням вимог ст.124 КПК України суд мав прийняти рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого понесених ним процесуальних витрат.
Такі порушення кримінального процесуального закону можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції шляхом зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково, апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0000298, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.04.2020. по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України змінити в частині призначення покарання та стягнення процесуальних витрат через істотні порушення кримінального процесуального закону.
Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою, що початок строку відбування основного покарання ОСОБА_7 рахувати з дня прибуття до виправного центру.
Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_14 процесуальних витрат на залучення експерта в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суд касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: