КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 11-кп/824/1641/2022 Категорія: ст. 284 КПК України
ЄУН 753/1552/2022 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003117, внесеного до ЄРДР 28 квітня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2021 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2021 року кримінальне провадження № 0003117 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - закрито на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою і підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та застосуванням закону, який не підлягає застосуванню.
Прокурор посилається на те, що СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003117 від 28 квітня 2019 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
ОСОБА_6 1 жовтня 2019 року повідомлено про підозру.
Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві від 3 жовтня 2019 року досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні зупинено у зв`язку з оголошенням підозрюваного ОСОБА_6 у розшук.
Разом з тим, як вказує прокурор, 31 грудня 2019 року ухвалою слідчого судді ОСОБА_10 (справа № 753/24461/19) постанову слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві від 3 жовтня 2019 року про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного ОСОБА_6 у розшук скасовано.
Апелянт акцентує увагу на тому, що розгляд скарги адвоката ОСОБА_9 здійснено слідчим суддею з істотнім порушенням норм процесуального права без повідомлення про розгляд та участі слідчого та прокурора, без дослідження матеріалів кримінального провадження та об`єктивного з`ясування обставин, всупереч положень ст. 135 КПК України слідчим суддею прокурора про розгляд скарги 31 грудня 2019 року не повідомлено, а тому апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною.
Згідно даних книги обліку вхідної кореспонденції місцевої прокуратури за 2019 рік судовий виклик прокурору для участі у розгляді зазначеної скарги не надходив.
Крім того, звертається увага в апеляційній скарзі на те, що матеріали кримінального провадження № 0003117 судом не витребовувалися, що унеможливлювало повний та об`єктивний розгляд судом скарги і прийняття обґрунтованого рішення.
Посилаючись на положення ст. 370 КПК України, прокурор зазначає, що неповідомлення судом прокурора та слідчого про розгляд скарги адвоката ОСОБА_9 та подальший розгляд скарги без дослідження матеріалів кримінального провадження № 0003117 є порушенням засад гласності судового процесу та змагальності сторін, а суд позбавив прокурора та слідчого можливості обґрунтовувати прийняте рішення у суді шляхом надання відповідних пояснень та документів, що потягло за собою винесення безпідставної ухвали про скасування постанови про зупинення кримінального провадження, і, як вважає апелянт, судом при прийняті рішення зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Про вказані обставини, як вказує прокурор, місцева прокуратура дізналась лише у зв`язку з надходженням клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0003117 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, в апеляційній скарзі наголошується на тому, що в порушення вимог ч. 7 ст. 376 КПК України слідчим суддею не надіслано копію судового рішення процесуальному керівнику у зазначеному кримінальному провадженні, який не був присутній при розгляді скарги, а місцева прокуратура вимушена встановлювати факт наявності та дійсності вказаної ухвали шляхом направлення на адресу суду запитів (№ 52-3117-19 від 14 січня 2020 року), а ухвала слідчого судді надійшла на адресу прокуратури лише 3 лютого 2020 року з вихідним номером від 10 січня 2020 року.
Апелянт переконаний, що фактично судом надано необґрунтовані переваги стороні захисту у наданні доказів та таким рішенням створено умови для ухилення особи від кримінальної відповідальності.
Посилаючись на положення ч. 3 ст. 309, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, ст. 12 КК України, прокурор звертає увагу на те, що в інкримінованому ОСОБА_6 злочині предметом посягання є також здоров`я потерпілого, так як у ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_6 , з метою протиправного вилучення майна у потерпілого розпилив в обличчя останнього аерозоль з газового балону, чим завдав йому фізичного болю та тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості.
Зазначається в апеляційній скарзі і про те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року задоволено апеляційну скаргу прокурора з тих підстав, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, пов`язаним із застосуванням насильства, тобто спрямованим, у тому числі, проти здоров`я потерпілого, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2020 року скасовано з цих підстав та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції, і у ході нового судового розгляду, судом проведено судове слідство, допитано свідків та досліджено письмові докази. Однак у порушення ч. З ст. 415 КПК України судом першої інстанції висновки і мотиви, з яких апеляційним судом скасовано попереднє судове рішення та є обов`язковими для суду першої інстанції, при новому розгляді не враховано, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України на думку прокурора є загальною для всіх кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства при вчиненні злочину, оскільки звуження вказаних норм до певної категорії носило б дискримінаційний характер по відношенню до осіб (потерпілих), яким завдано шкоди життю чи здоров`ю, де об`єктом протиправного посягання є не лише життя і здоров`я людини, та порушувало б їхні права, що закріплені у ст. 3 Конституції України, а саме те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Про день, час та місце проведення апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_6 повідомлені у встановленому законом порядку (ас. 30-33 том 2), в судове засідання не з`явились.
Про причини неявки потерпілий апеляційний суд не повідомив.
За повідомленням захисника ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 на даний час перебуває у м. Рубіжне Луганської обл., контактні дані останнього у захисника відсутні.

Від потерпілого та обвинуваченого будь-яких заяв чи клопотань до апеляційного суду не надходило.
З урахуванням думки учасників апеляційного розгляду, які вважали за можливе проведення судового засідання, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення обвинуваченого, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши
- доповідь судді,
- пояснення прокурора, який підтримав частково доводи апеляційної скарги, не підтримавши доводи апеляційної скарги в частині надання прокурором оцінки ухвалі слідчого судді, зазначивши про те, що суд першої інстанції не мав права закривати кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України вчинено із застосуванням насильства, і вказаний злочин є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, а посилання суду на те, що ст. 186 КК України не відноситься до розділу Особливої частини КК України кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я, на його переконання, є недоречним, оскільки тяжкі та особливо тяжкі містяться не тільки у цьому розділі, адже, такі злочини є і у розділу КК України злочини проти основ національної безпеки України, є посягання на життя захисника, що є також злочином з посяганням на життя та здоров`я. У даному випадку об`єктом є і власність, і життя та здоров`я особи, а тому суд не мав закривати кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, вчинений із застосуванням насильства, оскільки у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є пряма заборона щодо закриття такої категорії кримінальних проваджень;
- захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив про те, що позиція сторони захисту є протилежною до позиції сторони обвинувачення, оскільки суд першої інстанції законно прийняв рішення, закрив кримінальне провадження, оскільки, злочин, який інкримінований ОСОБА_6 , не відноситься до злочинів проти життя особи, є майновим злочином і позиція суду першої інстанції базується на практиці Верховного Суду, а також він вивчав практику Київського апеляційного суду, відповідно до якої судом визнавалось, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, є майновим злочином і можливе застосовувати положень ст. 284 КПК України, оскільки це не є злочином проти життя та здоров`я особи. Навіть, якщо звертати увагу на попередню ухвалу Київського апеляційного суду, якою скасовувалась ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2020 року, враховуючи те, що додатковий об`єкт злочину за ч. 2 ст. 186 КК України є життя та здоров`я, то ухвала апеляційного суду була у грудні, а у вересні під головуванням того ж судді було прийняте інше рішення та за ч. 2 ст. 186 КК України кримінальне провадження у справі закрито з тих же підстав;
- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вказаних вимог, ретельно проаналізував доводи як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, належним чином їх перевірив та надав змістовні відповіді, з наведенням докладних мотивів постановленого рішення.

Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, 24 січня 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003117 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України (ас. 5-15 том 1).

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні призначено на 6 березня 2020 року (ас. 17-20 том 1).

4 березня 2020 року до суду першої інстанції захисником ОСОБА_9 подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, в якому, серед іншого, захисник вказав про наявність ухвали слідчого судді та те, що 3 січня 2020 року ним до прокурора було подано клопотання про закриття кримінального провадження з цих же підстав, проте, прокурор не розглянув вказане клопотання, а затвердив обвинувальний акт. За таких обставин захисник просив визнати таку бездіяльність незаконною (ас. 21-28 том 1).

За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду від 6 липня 2020 року кримінальне провадження № 0003117, внесене до ЄРДР 28 квітня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.
Скасовано запобіжний захід ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання.
Цією ж ухвалою вирішено питання судових витрат та речових доказів (ас. 54 т. 1).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 , - задоволено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, - скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції (ас. 104-105 том 1).

15 лютого 2021 року за результатами підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003117, внесеному до ЄРДР 28 квітня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, призначено до судового розгляду (ас. 113 том 1).

За результатами судового розгляду ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2021 року кримінальне провадження № 0003117 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - закрито на підставі п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Суд першої інстанції, з посиланням на положення п. 10 ч. 1 ст. 284, ст. 113, 283, 219 КПК України, правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19, у постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 487/6166/20, практику Європейського суду з прав людини у справах «Іванов проти України», «Карт проти Туреччини», обґрунтував прийняте рішення тим, що судом встановлено, що ОСОБА_6 1 жовтня 2019 року був повідомлений про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 3 жовтня 2019 року досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003117, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2019 року, - зупинено. Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 грудня 2019 року було скасовано постанову слідчого від 3 жовтня 2019 року про зупинення кримінального провадження за підозрою ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим строк з 3 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 року включається у строки досудового розслідування, а тому з дня зупинення досудового розслідування до дня скасування ухвалою слідчого судді постанови слідчого про зупинення досудового розслідування (3 жовтня 2019 року 31 грудня 2019 року) минуло 2 місяці 28 днів, які включаються у строк досудового розслідування, а загальний строк досудового розслідування з дня повідомлення підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, до дня скасування постанови слідчого про зупинення досудового розслідування (1 жовтня 2019 року 31 грудня 2019 року) складає 2 місяці 30 днів, що перевищує визначений строк досудового розслідування, встановлений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України.

Місцевий суд в ухвалі зазначив про те, що направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 до суду відбулось поза межами строку досудового розслідування, а матеріали справи не містять процесуальних рішень про продовження строків досудового розслідування, рішення слідчого про зупинення кримінального провадження скасовано у передбаченому КПК України порядку слідчим суддею (ас. 224-228 том 1).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
При цьому строк досудового розслідування згідно з положеннями ч. 1 ст. 219 КПК України обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 219 КПК України визначено, що з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців.
Частина 4 статті 219 КПК встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.
Згідно з частиною 5 статті 294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Відповідно до статті 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:
1) закрити кримінальне провадження;
2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання.
При цьому, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі, у тому числі, зі зверненням до суду з обвинувальним (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (Постанова Верховного Суду від 5 квітня 2021 року у справі № 676/804/20).
Законом України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року частину першу статті 284 КПК України доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Внесені зміни кореспондують загальній засаді кримінального провадження, закріпленій у статті 28 КПК України, відповідно до якої розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 1 жовтня 2019 року повідомлений про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто, з 1 жовтня 2019 року ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного, і саме з цього моменту почав обчислюватись двомісячний строк, протягом якого повинно бути закінчене досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 3 жовтня 2019 року досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003117, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2019 року, зупинено (ас. 11 т.1).
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 31 грудня 2019 року скасовано постанову слідчого від 3 жовтня 2019 року про зупинення кримінального провадження за підозрою ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (ас. 25-26 т.1).
Зі змісту зазначеної ухвали слідчого судді встановлено, що рішення про оголошення ОСОБА_6 у розшук слідчим не приймалося (у резолютивній частині не зазначено) і відомості про зупинення досудового розслідування до ЄРДР не вносились, що свідчить про невідповідність оскаржуваної постанови слідчого вимогам ч. 2 ст. 281 КПК України.
При цьому у вказаній ухвалі вказано про те, що слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились.
Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів доходить висновку щодо обізнаності сторони обвинувачення про наявність скарги захисника на постанову слідчого, а також наявність ухвали, постановленої за результатами розгляду вказаної скарги.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у матеріалах провадження відсутні заперечення на вказану ухвалу відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, які могли бути подані під час підготовчого провадження в суді, а незгоду, яка була висловлена прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 6 липня 2020 року (ас. 51-52 т.1), колегія суддів не приймає як заперечення, подані відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому під час підготовчого судового засідання, яке відбулось 15 лютого 2021 року, будь-яких заперечень з боку прокурора не тільки не подавалось, але й не висловлювалось (ас. 111 т.1).

За таких обставин колегія суддів не приймає доводи прокурора в цій частині.

З огляду на те, що постанова слідчого про зупинення кримінального провадження скасована, строк з 3 жовтня 2019 року по 31 грудня 2019 р., з урахуванням положень абзацу другого частини 5 ст. 219 КПК України, включається у строки досудового розслідування.
Водночас, як встановлено з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, який був затверджений 13 січня 2020 року, направлений до суду, згідно з даними супровідного листа, - 23 січня 2020 року (ас. 5, 15 т.1), а отримано судом 24 січня 2020 року, що не заперечується і прокурором.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру 1 жовтня 2019 року, а обвинувальний акт надійшов до суду лише 24 січня 2020 року, вказані обставини свідчать про те, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами встановленого кримінальним процесуальним законом строку досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.

При цьому, матеріалами справи підтверджується висновок суду першої інстанції про відсутність у кримінальному провадженні процесуальних рішень про продовження строків досудового розслідування.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Вирішуючи питання про можливість закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції вказав про те, що згідно з правовим висновком, який був висвітлений у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 487/6166/20, життя та здоров`я є не основним, а додатковим об`єктом злочину, який інкримінується особі, то цей злочин не є злочином проти життя та здоров`я особи в розумінні положень п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України та не може слугувати перешкодою для закриття провадження у кримінальному провадженні щодо такого злочину з підстав закінчення строків досудового розслідування. Також суд першої інстанції вказав про те, що аналогічна позиція була викладена в ухвалі Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 р. у справі № 366/842/21, де колегія суддів прийшла до висновку, що злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, безпосереднім об`єктом якого у дослідженій справі було здоров`я особи (оскільки до потерпілого було застосовано насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я), не є злочином проти життя та здоров`я особи.

На підставі аналізу обставин, які інкримінуються ОСОБА_6 та аналізу положень п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України, з урахуванням вищезазначених правових позицій Верховного суду, які є обов`язковими для судів першої інстанції при розгляді справ аналогічної категорії, місцевий суд дійшов висновку, що злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, який згідно класифікації злочинів віднесений до злочинів проти власності відповідно до розділу VI «Кримінальні правопорушення проти власності», не є злочином проти життя та здоров`я особи, оскільки перелік таких злочинів міститься в розділі II КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та додатково враховує таке.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 487/6166/20, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002182 від 7 червня 2020 року за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру. Ухвалою апеляційного суду апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, ухвала місцевого суду - без змін. Як зазначено у постанові Верховного Суду, обвинувачення особі пред`явлено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке віднесено до категорії тяжких кримінальних правопорушень. На посилання прокурора вапеляційній скарзі на те, що інкримінований ОСОБА_1 злочин є й тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, суд апеляційної інстанції також надав відповідь, вказавши, що при прийнятті рішення суд першої інстанції врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_1 , відноситься до тяжких злочинів, проте не належить до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, оскільки основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок. Із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Аналогічна позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 404/335/20, провадження № 51-4749км21 (кваліфікація дій особи за ч. 4 ст. 296 КК України), а також в ухвалі Верховного Суду від 20 квітня 2022 року (справа № 125/2518/19, провадження № 51- 1059ск22), якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора (кваліфікація дій особи за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України); ухвалі Верховного Суду від 31 січня 2022 року (справа № 175/110/21, провадження № 51- 51ск22), якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора (кваліфікація дій особи за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України);
Окрім того, відповідно до позиції колегії суддів Верховного Суду, висловленої у постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 330/2893/20, провадження № 51-5326км21, в якому кримінальне провадження щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК, а саме у вчиненні вимагання з висловлюванням погрози вчинити насильницькі дії стосовно потерпілого, демонструючи предмет схожий на зброю, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, інкриміноване особі кримінальне правопорушення не належить до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, оскільки безпосереднім об`єктом вказаного злочину є врегульовані законом суспільні відносини власності, тобто, право власності, і відповідно до обвинувачення особа не посягала на життя та здоров`я інших осіб.

Окрім наведеного, колегія суддів також враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, відноситься до злочинів, які містяться у Розділі VI Особливої частини Кримінального кодексу України та родовим об`єктом яких є охоронювані кримінальним законом суспільні відносини власності як частина економічних відносин, як основа економічної системи держави; видовим об`єктом злочинів проти власності є суспільні відносини власності та права законного володіння власністю; безпосереднім об`єктом викрадення є власність окремої певної особи (фізичної чи юридичної); предметом злочинів проти власності є будь-які фізичні предмети матеріального світу, будь-яке майно, яке не виключено з загально-цивільного обігу та яке має споживацьку вартість.

Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи передбачені Розділом П Особливої частини КК України (ст.ст. 115-145 КК України).

За таких обставин, твердження прокурора, про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, яке є тяжким злочином та яке необхідно віднести до злочинів проти життя та здоров`я особи, є непереконливими, оскільки ч. 2 ст. 186 КК України відноситься до тяжких злочинів проти власності, враховуючи об`єктивну сторону такого злочину, а вимоги п.10 ч.1 ст.284 КПК України передбачають неможливість закриття провадження тільки у випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 направлений до суду поза межами строку досудового розслідування, обґрунтовано постановив рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
При цьому чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення, і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а, відтак, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2021 року, якою кримінальне провадження № 0003117 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ _________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4