ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2022 Справа №607/8940/22

(1-кп/607/1339/2022)
м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №000348 від 14.03.2022р. про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

-- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.06.2022р. за ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

24.02.2022р. Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також що право приватної власності є непорушним. Проте, ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки та права як громадянина України, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти власності за наступних обставин. 13 березня 2022 року близько 14 години 30 хвилин у ОСОБА_3 , який перебував по АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, 13 березня 2022 року близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу із коридору загального користування, 1 поверху у під`їзді №1 вищевказаного будинку, викрав велосипед торгової марки «Rоуаl Ваbе», моделі «Freestyle 20», вишневого кольору, який належить ОСОБА_5 . В подальшому, із викраденим майном ОСОБА_3 , безперешкодно покинув місце злочину, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3404,97 гривень.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому інкримінованого йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та кається у вчиненому, просить суворого не карати, сприяв розкриттю злочину, не ухилявся від слідства і надав покази, з яких встановлено, що 13 березня 2022 року близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_3 , із коридору загального користування, 1 поверху у під`їзді №1 він викрав велосипед торгової марки «Rоуаl Ваbе», моделі «Freestyle 20» та покинув місце злочину. Просить суд, з врахуванням визнання вини, щирого каяття, відшкодуванням матеріальної шкоди, суворо його не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що їх підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду та надання показань по суті обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше судимий, думку потерпілого, викладену у заяві з приводу призначеного покарання, який просить призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить, визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, обставини, що обтяжують покарання в даному випадку відсутні.

Так, згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання за вчиненні кримінальні правопорушення обвинуваченим, а саме: повне і беззаперечне визнання ОСОБА_3 вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, яка була спрямована на своєчасне розкриття злочину та встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, враховуючи повне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому та відсутність в останнього майнових претензій та висловлену позицію щодо призначення покарання, не пов`язаного із позбавлення волі ОСОБА_3 , а також враховуючи позицію державного обвинувача, висловлену в судових дебатах стосовно виду покарання обвинуваченому, не пов`язану із позбавленням волі, суд вбачає за можливість застосувати частину 1 статті 69 Кримінального кодексу України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім цього судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2022 року №607/23500/21 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3, 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки.

Згідно частин 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.06.2022р.

Водночас, з врахуванням пом`якшуючих для покарання обставин, даних про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в період дії іспитового строку нагляд за ОСОБА_3 слід покласти відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України на орган пробації за місцем проживання.

В кримінальному провадженні є судові витрати, які необхідно стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертизи в межах даного кримінального провадження в сумі 686,48 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.06.2022р., у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_3 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави судові витрати в сумі 686,48 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1