ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/877/22 Справа № 179/2357/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000505 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 (з доповненнями) та її захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Нетреба Рокитнівського району Рівненської області, громадянку України, з середньою освітою, не працевлаштовану, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту її затримання, тобто з 30 серпня 2018 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні наступного.
В обідній час 29 серпня 2018 року ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, завітав до ОСОБА_7 додому, де на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між ними виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_7 виштовхала із вказаного домоволодіння ОСОБА_10 .

Приблизно о 21:00 годині того ж дня, перебуваючи на кухні вищезазначеного домоволодіння, ОСОБА_7 , незважаючи на вчинену напередодні сварку із ОСОБА_10 , разом з останнім, а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , почала вживати алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, які склалися між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , останній почав поводити себе зухвало та неадекватно, в результаті чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 знову виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 та висловлював намір її зґвалтувати.

ОСОБА_7 , почувши наміри ОСОБА_10 , через короткий проміжок часу, будучи обуреною на нього та збентеженою в результаті отриманих тілесних ушкоджень, а також висловлених намірів в її адресу, щодо зґвалтування, після випитого алкоголю, вголос висловила наміри про нанесення тілесних ушкоджень кухонним ножем ОСОБА_10 , після чого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на противоправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

В подальшому, приблизно о 21:30 годині 29 серпня 2018 року, ОСОБА_7 , маючи можливість уникнути конфлікту з ОСОБА_10 в інший спосіб, перебуваючи у кухні житлового будинку за місцем свого мешкання, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , схопила кухонний ніж у праву руку та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_10 , із застосуванням фізичної сили, умисно нанесла один удар кухонним ножем у життєво важливі органи, а саме в область живота потерпілого ОСОБА_10 , в результаті чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням у кінцевому відділі черевного відділу аорти, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 помер.

Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням у кінцевому відділі черевного відділу аорти, яке супроводжувалося внутрішньою та зовнішньою кровотечами та ускладнилося гострою крововтратою, що підтверджується даними судово-медичного та додаткових методів дослідження трупу.

В апеляційних скаргах (з доповненнями):
- захисник обвинуваченої просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 на ст. 118 КК України.

Зазначає, що обвинувачена не визнала себе винною у вчиненні умисного вбивства та в її діях наявний склад злочину, передбаченого ст. 118 КК України (умисне вбивство з перевищенням меж необхідної оборони).

Вказує, що при розгляді даної кримінальної справи судом першої інстанції були ретельно досліджені всі докази, але захист не погоджується з висновками суду. Допитана обвинувачена ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які були очевидцями події та підтвердили, що дійсно з боку потерпілого ОСОБА_10 по відношенню до обвинуваченої мали місце дії насильницького характеру, а саме, він наніс їй легкі тілесні ушкодження та намагався зґвалтувати, як наслідок, ОСОБА_7 була вимушена оборонятися. Суд констатував той факт, що обвинувачена мала можливість уникнути конфлікту, але не зробила цього, що, на думку захисника, не є підставою для позбавлення права на необхідну оборону.

Вважає, що кваліфікуючи діяння обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції позбавив останню законного права на необхідну оборону, гарантованого ст. 36 КК України та поклав на неї вину в тому, що вона могла, але не уникла злочинного посягання з боку ОСОБА_10 . На думку захисника, такі висновки суду є безпідставними та такими, що обмежують природні права людини.

- обвинувачена просить вказаний вирок скасувати та перекваліфікувати її діяння на ст. 118 КК України, пом`якшивши покарання, наводить доводи, які аналогічні викладеним в скарзі адвоката.

Вважає оскаржуваний вирок надто суворим, а висновки суду необґрунтованими.

Вказує, що під час її допиту слідчим та прокурором не було надано їй захисника.

На думку обвинуваченої, досудове слідство проводилося в односторонньому порядку. Не взято до уваги, що ОСОБА_10 намагався її зґвалтувати.

Зазначає, що вину свою визнає частково, оскільки вона захищалась, умислу на вбивство потерпілого у неї не було, надавала з цього приводу відповідні пояснення.

Також обвинувачена вказує, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області її було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Це рішення вважає вірним.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції, а саме в частині призначення покарання.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 115 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Посилання обвинуваченої та її захисника в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неправильність юридичної кваліфікації скоєного, недоведеність вини у скоєні навмисного вбивства, є безпідставними, з огляду на наступне.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що судове слідство по справі проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Як вбачається з вироку, в обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_7 суд першої інстанції насамперед послався на покази самої обвинуваченої, яка в судовому засіданні пояснила, що вранці 29 серпня 2018 року ОСОБА_10 у нетверезому стані прийшов до неї додому із пляшкою горілки та почав до неї свататися, на що вона йому відмовила та випроводила його. Ввечері ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 прийшли до неї у гості, вона не заперечувала. Потім потерпілий вдарив її декілька разів, однак заспокоївся і вони разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 почали вживати алкогольні напої. В цей час потерпілий знову почав чіплятися до неї, виражаючи наміри на зґвалтування. Вона просила не чіпати її, однак ОСОБА_10 на зауваження не реагував та почав чіплятися ще більше, внаслідок чого почалася бійка, ОСОБА_10 вдарив її кулаками по голові та обличчю, намагаючись затягнути до іншої кімнати. Під час бійки ОСОБА_10 вдарив її кулаком під око, від чого вона впала, отримавши пошкодження голови. Далі, потерпілий підбіг до неї та почав душити. В цей час вона, побоюючись за себе, схопила ніж та вдарила ним ОСОБА_10 у живіт, від чого останній впав на підлогу. Після вищезазначених подій вона разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_13 знову сіли за стіл. При цьому ОСОБА_10 залишався лежати на підлозі. Коли зрозуміла, що ОСОБА_10 помер - викликала поліцію.
Отже, з її пояснень вбачається, що ОСОБА_7 з ОСОБА_10 спільно вживали спиртні напої. Коли він почав до неї чиплятися, то вона мала змогу покинути приміщення, покликати на допомогу присутніх в хаті ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , але цим не скористалась. Далі, в ході конфлікту вона схопила ніж, та навмисно нанесла ним удар в живіт ОСОБА_10 , від чого той помер. Після нанесеного удару, вона знову сіла за стіл з приятелями.
Викладене свідчить, що ОСОБА_7 скоїла навмисне вбивство ОСОБА_10 .
З показами ОСОБА_7 узгоджуються і покази свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що в день події він разом із ОСОБА_10 пішли до обвинуваченої у гості. Остання пустила їх додому, накрила стіл, після чого вони разом із обвинуваченою, ОСОБА_13 та ОСОБА_10 почали вживати горілку. Під час застілля ОСОБА_10 вів себе агресивно, схопив обвинувачену та попри її волю, почав тягнути до спальні, внаслідок чого почалася бійка. В ході бійки ОСОБА_10 вдарив обвинувачену декілька разів, перший раз долонею, другий раз - кулаком під око, від чого обвинувачена впала. Потім обвинувачена вдарила ножем ОСОБА_10 , від чого останній впав на підлогу. Далі вона сіла за стіл, а коли зрозуміла, що ОСОБА_10 знаходиться у важкому стані, викликала швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_10 був її дядьком. 29 серпня 2018 року, приблизно о 10 годині ранку, він прийшов до неї в стані алкогольного сп`яніння прийшов ОСОБА_10 із розбитим обличчям та подряпинами на руках та повідомив, що його побила ОСОБА_7 . Коли вони пішли до обвинуваченої розібратися, де він та обвинувачена сварились, ОСОБА_10 штовхав обвинувачену. Під час розмови ОСОБА_7 не заперечувала, що побила ОСОБА_10 , оскільки останній чіплявся до неї. Потім ОСОБА_7 зайшла в дім, а ОСОБА_10 пішов до себе додому. Більше свідок обвинувачену та ОСОБА_10 не бачила. Про вбивства ОСОБА_10 їй стало відомо від матері.

Крім цього, винуватість ОСОБА_7 у скоєному доведена:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.08.2018 року та відео фіксацією до нього, за участі свідка ОСОБА_12 , яка показала, що 29.08.2018 року, приблизно о 21.00 годині, вона разом із співмешканкою ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживали алкогольні напої, в результаті яких ОСОБА_10 почав вести себе агресивно, чіплятися до неї. ОСОБА_7 не витримала та схопила ніж в праву руку, нанесла удар знизу вверх в область живота. Після чого той упав, і приблизно через 15 хвилин перестав подавати ознаки життя. На запитання судмедексперта пояснила, що ОСОБА_10 також їй наніс один удар долонею по обличчю, після чого вона накричала на нього, він був агресивний. Перед цим вона намагалася його заспокоювати, але останній не реагував на її слова та продовжував чіплятися до ОСОБА_7 та наніс удар рукою по обличчю в той час, коли ОСОБА_7 сиділа на стільці, з якого від удару впала та в подальшому схопила друшляк та нанесла ним удар ОСОБА_10 , після чого він почав ще більше сердитися, висловлюватися нецензурною лайкою. Лише після цього ОСОБА_7 схопила ніж та нанесла удар в живіт ОСОБА_10 ;
- протоколом огляду місця події від 30.08.2018 року та фототаблицею до нього, де виявлено ніж, клинок якого має приблизну довжину 116 мм. Під час проведення огляду на тілі покійного виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаної проникаючої рани в області живота, знизу з правого боку, два наскрізних ушкодження тонкої кишки, на лобі зправа виявлено садна приблизно розміром 2x1 см та гуля.
Відповідно до акту судово-медичного обстеження №107 від 24.09.2018 року, у ОСОБА_10 виявлено: тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева - прижиттєве, яке виникло незадовго до настання смерті, відноситься до категорії тяжких та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Ушкодження заподіяне предметом, що мав колюче-ріжучі властивості. Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням у кінцевому відділі черевного відділу аорти, яке супроводжувалося внутрішньою та зовнішньою кровотечами та ускладнилося гострою крововтратою, що підтверджується даними судово-медичного та додаткових методів дослідження трупа. У крові трупа виявлений етиловий алкоголь в кількості 3,48 проміле, що стосовно до живих осіб може відповідати стану сильного алкогольного сп`яніння.
В той же час, відповідно до акту судово-медичного обстеження №327 від 30.08.2018 року, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна носа, синця повік лівого ока і лівої вилиці, забиття лівого скронево-нижньощелепного суглоба, могло бути спричинене при дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (яким може бути і кулак людини) чи об такий і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Отже, не виникає сумніву, що до ОСОБА_7 було застосовано ОСОБА_10 фізичне насильство.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №189 від 25.10.2018 року, ОСОБА_7 під час інкримінованого їй діяння могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Крім цього, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 30 серпня 2018 року, під час огляду у ОСОБА_7 виявлено стан алкогольного сп`яніння - 1,41 проміле.
Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою, містять дані щодо часу, мотиву, характеру, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_10 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Наведеними у вироку доказами спростовані твердження обвинуваченої та її захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та про неправильність юридичної кваліфікації скоєного.
Направленість дій, характер та спосіб спричинення удару ножем в живіт, свідчать про направленість умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, адже ОСОБА_7 завдала удар ножем ОСОБА_10 .
Як вбачається з технічного запису, журналу судового засідання та вироку, судом першої інстанції дана оцінка та перевірено твердження обвинуваченої щодо необхідності кваліфікації її дій за ст. 118 КК України, за ознакою умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони.

Згідно ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію дій особи, пов`язаних з умисним позбавленням життя іншої людини, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини провадження, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання та акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому, відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 26 квітня 2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Як було встановлено судом, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вказаний день неодноразово виникали сварки, в ході яких вони застосовували один до одного фізичну силу. Конфліктна ситуація відбувалась на протязі дня, в присутності свідків, та в ході конфлікту як обвинувачена, так і потерпілий вживали спиртні напої.
Обвинувачена ОСОБА_7 розуміючи протиправність дій ОСОБА_10 по відношенню до неї, з самого початку їх зустрічі в цей день, мала можливість уникнути продовження цих дій з боку ОСОБА_10 , покинувши кімнату або вигнавши останнього з будинку, проте не зробила цього. Не було добуто і таких даних, які б свідчили, що дії ОСОБА_10 щодо ОСОБА_7 носили реальну небезпеку для життя. З огляду на викладене, доводи обвинуваченої про те, що вона вимушена була захищатися та випадково, неумисно, схопила те, що їй перше потрапило до руки і нанесла потерпілому удар у життєво важливий орган живіт, не відповідають фактичним обставинам справи, зібраним доказам.
Суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності, належним чином їх оцінивши, обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні нею зазначеного у вироку злочину, за який її засуджено, а її дії вірно кваліфіковані саме за ч. 1 ст. 115 КК України.
Тому доводи обвинуваченої та її захисника з приводу неправильності юридичної кваліфікації, - є безпідставними.
Що стосується доводів обвинуваченої про те, що під час досудового розслідування було порушено її право на захист та проведено її допит за відсутності захисника, не відповідають дійсності. Так, згідно наявних матеріалів, допит ОСОБА_7 в якості підозрюваної 30.08.2018 року та 12.11.2018 року, проведення такої слідчої дії як слідчий експеримент 30.08.2018 року, повідомлення про підозру та зміна раніше повідомленої підозри, реально відбувалися за участю захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 123-124, 168-169, 126-128, 120-122, 164-167). Отже, право на захист було забезпечено належним чином.
Перевіряючи доводи захисту та обвинуваченої щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів зазначає.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, міцних соціальних зв`язків не має, за місцем проживання характеризується з нейтральної сторони, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Також суд послався на стан здоров`я обвинуваченої, яка відповідно до довідки лікаря Дніпровської міської медичної частини №4 від 27.04.2021 року має підозру на онкологічне захворювання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано вчинення нею злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, але апеляційний суд не може погодитись з таким рішенням, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції було встановлено протиправну поведінку самого потерпілого ОСОБА_10 , який неодноразово агресивно поводився з обвинуваченою, спричинив їй тілесні ушкодження, силою намагався затягнути до кімнати, виражав намір її зґвалтувати. ОСОБА_7 не заперечувала, що дійсно нанесла ОСОБА_10 удар ножем в живіт.
Крім цього, суд першої інстанції не звернув належної уваги, що ОСОБА_7 страждає на тяжке онкологічне захворювання, що підтверджується наданими документами.
Враховуючи наведені вище обставини, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, стан її фізичного здоров`я - наявність тяжкого захворювання, а також протиправну агресивну поведінку потерпілого, що принижувала честь та гідність обвинуваченої, колегія суддів вважає зазначені обставини такими, що істотно знижають ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченою.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшення строку призначеного ОСОБА_7 покарання, та призначити їй покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, що буде справедливим і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, про зміну вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання в порядку ст. ст. 409, 414 КПК України, а саме слід вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На думку колегії суддів, такепокарання відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, буде необхідним, справедливим та достатнімдля виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, не ставитиме особистий і надмірний тягар для ОСОБА_7 , що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 (з доповненнями) та її захисника-адвоката ОСОБА_9 , - задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19