Номер провадження: 11-кп/813/466/22
Справа № 493/2120/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» в особі директора ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 20.07.2021 року у кримінальному провадженні №0000688 від 10.10.2017 року щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Балта Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, на час скоєння злочину працюючого водієм ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», на теперішній час не працюючого, одруженого, військовозобов`язаного, безпартійного, проживаючого в с. Берізки Гайворонського району Вінницької області, не маючого судимості в силу ст.89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком суду стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертиз у загальному розмірі 10200,98 грн. (десять тисяч двісті гривень дев`яносто вісім копійок).
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь КП «Балтська багатопрофільна лікарня» - 17803 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот три гривні) матеріальних збитків.
Стягнуто з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 57652,04 грн. (п`ятдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні чотири копійки) та моральну шкоду в сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень).
Стягнуто з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 35173,22 грн. (тридцять п`ять тисяч сто сімдесят три гривні двадцять дві копійки) та моральну шкоду в сумі 100000 грн. (сто тисяч гривень).
Цим же вироком суду відмовлено в задоволенні позовних вимог потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 вироком суду не обирався.
Вироком суду скасовано, накладений в ході досудового розслідування арешт, та вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватими у вчиненні злочину за наступних обставин.

10.10.2017 року, біля 19:30 год., при необмеженій видимості та сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул. Ломоносова в м. Балта Одеської області, напрямком вул. Любомирська в м. Балта Одеської області, на якій організовано двосторонній рух по одній смузі руху в кожному напрямку.

При під`їзді до нерегульованого перехрестя вулиць Ломоносова-Любомирська в м.Балта Одеської області, режим проїзду для транспортного засобу марки «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 , регулювався дорожнім знаком 2.1. «Дати дорогу» згідно Правил дорожнього руху України.
Водій ОСОБА_9 перед виїздом на вказане перехрестя був неуважним, проявляючи свою злочинну самовпевненість за дорожньою обстановкою та конфігурацією дороги не слідкував, не переконався в безпеці маневру, який не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що здійснювали рух по головній дорозі - проїзній частині вул. Любомирська в м. Балта Одеської області (відповідний дорожній знак 2.3. «Головна дорога»), виїхав на перехрестя вулиць Любомирська - Ломоносова в м. Балта Одеської області, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» п. 33.2 «Знаки пріоритету» Правил дорожнього руху України, тобто не надавши переваги у русі автомобілю «ВАЗ 21061», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який здійснював рух по головній дорозі, а саме по вул. Любомирська в м. Балта Одеської області, в напрямку міського парку та проїжджав перехрестя в прямому напрямку руху, допустив з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді садна обличчя, забитих ран лобної ділянки справа та нижньої губи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми органів грудної клітки у вигляді перелому правих ребер (1-5) без зміщення уламків, забою правої легені та закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків.

Пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у виді сполучної краніо-торако-скелетної травми - закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забійна рана надбрівної ділянки голови зліва, синці обличчя), закритої травми органів грудної клітини (перелом 1-9 правих ребер зі зміщенням уламків та 9-10 лівих ребер без зміщення уламків, забій правої та лівої легені, правобічний гідроторакс), перелому кісток таза (правої клубової кості зі зміщенням та підвивихом куприка вперед, внутрішньо суглобний перелом правої вертлюжної западини без зміщення, перелом обох сідничних кісток зі зміщенням та заходженням уламків), перелому обох кісток лівого передпліччя в с/3 зі зміщенням уламків та травматичного шоку тяжкого ступеня, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, загрозливих для життя.

ОСОБА_9 внаслідок своїх необережних злочинних дій, грубо порушив вимоги пунктів 2.3.(б), 10.1., 16.11., 33.2 (2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, які зобов`язують водія:
- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- п. 33.2 «Знаки пріоритету»

- 2.1. «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8. - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Не погоджуючись з вироком суду, цивільний відповідач ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» в особі директора ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову та ухвалити новий вирок в цій частині, яким відмовити в задоволенні цивільних позовів в повному обсязі, а також стосовно стягнення шкоди з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД».
В апеляційній скарзі цивільний відповідач вказує, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілих, оскільки належним цивільним відповідачем вважає ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».
Також цивільний відповідач зазначає, що при вирішенні питання щодо заявлених потерпілими цивільних позовів судом першої інстанції не перевірено всіх вимог потерпілих, у вироку не наведено доказів та розрахунків сум матеріальної та моральної шкоди, присуджених до стягнення на користь потерпілих.
Потерпілі цивільні позивачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали заперечення на апеляційну скаргу ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», просили відмовити в її задоволенні та залишити вирок суду без змін, оскільки вважають його законним та вмотивованим. Потерпілі вказують, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено всі долучені ними докази на обґрунтування заявлених цивільних позовів про стягнення на їх користь матеріальної та моральної шкоди.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.
Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та їх представника адвоката ОСОБА_15 , а також за відсутності представників цивільного відповідача ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» та ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», та ОСОБА_12 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Захисник ОСОБА_13 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника та обвинуваченого, у зв`язку із введеним в країні воєнним станом.

Представником потерпілих адвокатом ОСОБА_15 надіслано до суду заяви потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 про проведення апеляційного розгляду без участі потерпілих.

Представники ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_12 , в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі. Ці обставини цивільним відповідачем не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_9 та призначене йому покарання, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» стосовно питання скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та ухвалення нового вироку в цій частині, яким відмовити у задоволенні цивільних позовів в повному обсязі, а також стосовно стягнення з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», з посиланням на те, що судом першої інстанції не враховано, що товариство не є належним цивільним відповідачем, не перевірено вимог потерпілих щодо завданих збитків, та розрахунків сум матеріальної та моральної шкоди, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.393 КПК апеляційну скаргу мають право подавати цивільний відповідач або його представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12.11.2018 року представником потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_15 подано до суду першої інстанції цивільний позов про стягнення солідарно з обвинуваченого ОСОБА_9 , власника автомобілю ОСОБА_12 , володільця автомобілю ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 35173,22 грн, моральну шкоду в сумі 100000 грн та судові витрати в сумі 2500 грн; та на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 57652,04 грн, моральну шкоду в сумі 200 000 грн. та судові витрати в сумі 2500 грн (т.1 а.п.35-43).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, потерпілі вказують, що завдана матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_11 становить 35173,22 грн, з яких 5498,65 грн витрат на лікування потерпілого, що підтверджується касовими чеками, та 29674,57 грн збитки завдані знищенням його автомобіля, що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи; а завдана матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_10 становить 57652,04 грн, витрачених на лікування, придбання медикаментів та медичного обладнання, що підтверджується чеками, що долучені до позову.

Моральну шкоду потерпілими обґрунтовано сильними душевними стражданнями, фізичним болем від отриманих травм, нанесення здоров`ю непоправної шкоди, отримання потерпілою ОСОБА_16 інвалідності, вимушеної зміни способу життя, необхідності постійного вживання ліків та відвідування лікарів.

Враховуючи поданий цивільний позов потерпілих та апеляційні вимоги цивільного відповідача, який ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та ухвалення нового вироку в цій частині, яким апелянт просить відмовити у задоволенні всіх цивільних позовів в повному обсязі, колегія суддів вважає, що таким чином апелянт заявляє апеляційні вимоги поза межами його повноважень.
Крім того, апелянт просить ухвалити новий вирок в частині цивільного позову, яким відмовити у задоволенні цивільних позовів в повному обсязі, що не відповідає вимогам ст.407, 408, 409 КПК.
Колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням норм ст.393 КПК, апеляційна скарга цивільного відповідача підлягає розгляду лише в частині, що стосується безпосереднього вирішення питання цивільного позову потерпілих щодо ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД».
Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.4 ст.128 КПК форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.
Згідно ч.5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч.1 ст.129 КПК, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Також у ч.1 ст.368, ч.ч.3, 4 ст.374 КПК передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Наведені вимоги закону судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову, були виконанні.
Суд першої інстанції вірно врахував, що ДТП, яке мало місце 10.10.2017 року, сталося за участі автомобілю марки «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , власником якого є ФОП ОСОБА_12 , який в свою чергу, відповідно до договору оренди транспортного засобу від 20.09.2017 року, передав автомобіль в строкове оплатне володіння ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», з яким ОСОБА_9 на момент ДТП перебував в трудових правовідносинах, тому з огляду на викладені фактичні обставини, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», оскільки підприємство на законних правових підставах володіло автомобілем марки «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , з вини якого сталося ДТП.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими розрахунки сум матеріальної та моральної шкоди, заявлених потерпілими.
Також суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність відмови цивільним позивачам у задоволенні позовних вимог заявлених щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , а також ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», оскільки судом встановлено факт перебування ОСОБА_9 в трудових відносинах з товариством, та передання власником автомобілю у володіння ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» за договором оренди, а також те, що полісом №АК/7361952 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», забезпечений автомобіль DAF 85CF430, номерний знак НОМЕР_3 , тобто автомобіль який не є учасником ДТП, що сталося 10.10.2017 року.
З урахуванням викладеного, ухвалюючи вирок в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність стягнення з ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..
Доводи апелянта про те, що він не є належним цивільним відповідачем у кримінальному провадженні апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль «DAF», модель «85.430», вантажний самоскид, червоного кольору, 2001 року випуску, на праві власності належить ОСОБА_12 (т.2 а.п.56).
Відповідно до договору оренди транспортного засобу від 20.09.2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_12 та ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», вантажний самоскид «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , червоного кольору, 2001 року випуску Орендодавцем ФОП ОСОБА_12 передано в строкове платне користування Орендареві - ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД». Строк договору з моменту підписання до 31.12.2017 року (т.1 а.п.207).
Актом приймання-передачі від 20.09.2017 року підтверджується факт передачі в оренду вказаного транспортного засобу ФОП ОСОБА_12 ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» (т.1 а.п.208).
ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» діє на підставі Статуту (т.1 а.п.184-194).
Згідно наказу №19К від 10.10.2012 року директором ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» є ОСОБА_8 (т.1 а.п.195).
Відповідно до наказу №28-К від 02.10.2017 року, за підписом директора ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 прийнято на роботу водієм з 02.10.2017 року (т.2 а.п.139).
Наказом №35-К від 29.12.2017 року ОСОБА_9 звільнено з місця роботи за власним бажанням з 29.12.2017 року (т.2 а.п.140).
За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.
Аналіз норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (матеріальна та моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Положення ст.ст. 1187, 1188 ЦК є спеціальними по відношенню до статей 1166, 1167 ЦК, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанцій, ОСОБА_9 на момент скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з цивільним відповідачем ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», працював водієм, та керував технічно справним автомобілем «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передано вказаному підприємству на підставі договору оренди. В результаті порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху, автомобіль виїхав на перехрестя, не виконавши вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» п.33.2 «Знаки пріоритету» Правил дорожнього руху України, тобто не надавши переваги у русі автомобілю «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який здійснював рух по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого водій ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Виклад фактичних обставин кримінального провадження та аналіз наведених правових норм, свідчить про те, що шкода, завдана внаслідок порушення правил безпеки дорожнього під час виконання робіт у ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» особою, яка зобов`язана їх дотримуватись, а саме водієм ОСОБА_9 , який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, яким володіє роботодавець ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», повинна відшкодовуватися юридичною особою, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогчна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року (справа №630/163/16-к), у постанові від 14.03.2019 року (справа №632/1400/16), у постанові від 26.05.2020 року (справа №201/722/18), у постанові від 29.10.2019 року (справа №133/1041/17.
Велика Палата Великого Суду у постанові від 05.12.2018 року (справа №426/16825/16-ц), дійшла висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на зазначеному підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримуватись, тобто водієм, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
З огляду на викладене, доводи цивільного відповідача про те, що ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» не є належним цивільним відповідачем є неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Твердження апелянта про те, що належним цивільним відповідачем є ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», колегія суддів визнає необґрунтованими та не доведенням належними доказами факту страхування автомобілю «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким скоєно ДТП.

Згідно полісу №АК/7361952 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.08.2017 року, страхувальником ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» на страхову суму на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю на суму 200000 грн; за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн; розмір франшизи 1000 грн, забезпечений не автомобіль «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким скоєно ДТП, а транспортний засіб «DAF 85CF430», номерний знак НОМЕР_6 (т.2 а.п. 57).
Доводи ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» про те, що автомобіль «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 дійсно застраховано, але в полісі допущено помилку, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки факт страхування вказаного транспортного засобу не доведений належними доказами, а копія листа адресована ОСОБА_11 , за підписом заступника директора департаменту врегулювання страхових випадків ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 11.10.2018 року, на яку посилається апелянт, не є належним доказом на підтвердження зазначених обставин (т.3 а.п.118).
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при вирішені цивільного позову не дослідив докази завданої потерпілим матеріальної шкоди, то вони також є необґрунтованими та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також журналом судового засідання та звукозаписом фіксації судового процесу в суді першої інстанції.
Так, журнал судового засідання від 01.07.2021 року (з уточненнями згідно акту від 01.07.2022 року) та диск технічної фіксації судового процесу в суді першої інстанції підтверджують той факт, що суд в повному обсязі дослідив докази, які стосувалися вирішення цивільного позову, зокрема оригінали чеків про купівлю ліків потерпілими (т.3 а.п.32-64, 71-74).
Доводи цивільного відповідача про безпідставність позовних вимог потерпілих також в частині стягнення моральної шкоди, з посиланням на те, що потерпілі не мали постійного місця роботи, а втрата їх працездатності не була вимушеною перервою в роботі, не надання ними доказів тяжкого емоційного стану та особливостей психологічного стану (висновку експертизи про моральну шкоду тощо), колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З оскарженого вироку вбачається, що судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження беззаперечно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.10.2017 року, потерпілі зазнали значних больових та душевних страждань, потерпілий ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, потерпіла ОСОБА_10 зазнала тяжких тілесних ушкоджень, потерпілі вимушені були проходити курс лікування, порушено їх звичайний спосіб життя та соціальні зв`язки, потерпілі вимушені переживати події скоєного ДТП як в ході досудового розслідування кримінального провадження, так і ході судового та апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 у сумі 100000 грн та потерпілій ОСОБА_10 у сумі 200000 грн, визнав доведеним з достатнім урахуванням характеру вчиненого злочину, його наслідків, глибини та тривалості моральних страждань потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , пов`язаних із скоєною дорожньо-транспортною пригодою, суттєвості змін в життєвих стосунках, додаткових зусиль для організації життя потерпілих.
Таким чином, рішення суду першої інстанції щодо задоволення цивільного позову в частині також стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілих.
З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції, і підстави вважати його необґрунтованим відсутні.
Інших доводів щодо незаконності прийнятого судом першої інстанції рішення в частині вирішення цивільних позовів, цивільним відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга цивільного відповідача ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» не містить у собі достатніх підстав для скасування чи зміни вироку, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б свідчили про порушення судом норм матеріального чи процесуального права та були підставою для скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування чи зміни вироку, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» в особі директора ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 20.07.2021 року, яким ОСОБА_9 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4