ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1471/22 Справа № 205/736/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000741 стосовно
ОСОБА_6 , який народвився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22.12.2020 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 червня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 307 КК України, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також враховано особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не перестали існувати. Так, суд вважав доведеним, що у разі зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, останній може переховуватись від суду, побоюючись покарання за інкриміновані йому злочини, здійснювати незаконний вплив на свідків, які на даному етапі розгляду справи ще не допитані у судовому засіданні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції не врахував його численних клопотань щодо дослідження доказів та, не дивлячись на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів його провини у вчиненні інкримінованих йому діянь, прийшов до безпідставного висновку про необхідність продовжити йому строк дії запобіжного заходу.
Також зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що він має ряд тяжких хронічних захворювань, а саме: гепатиту С, ВІЛ, туберкульоз, гайморит, геморой та остеохондроз, перебував на державній програмі метадон. Крім цього, на його утриманні перебуває мати, яка є особою похилого віку та яка потребує його догляду та піклування, оскільки нещодавно перенесла інсульт та в неї паралізовано праву частину тіла, однак, перебуваючи під вартою, він позбавлений можливості зібрати надати та суду відповідні довідки, а адвокат за призначення його прохання ігнорує.
Також посилається на безпідставність клопотання прокурора та відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в Україні введено режим воєнного стану, що унеможливлює його переховування, а усі свідки, на яких посилається прокурор, утримуються в місцях відбуття покарання, що унеможливлює здійснення на них тиску.
Позиції учасників судового провадження.
Учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими про дату, час та місце судового засідання належним чином, до зали суду не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, заяв про свою особисту участь або про відкладення розгляду справи до суду не надходило у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження його утримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000741 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 255 ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, розгляд його триває.
В підготовчому судовому засіданні 21 квітня 2022 року, в порядку ст.ст. 199, 315 КПК України прокурором подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , яке прокурор мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, в тому числі й особливо тяжкого, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, вчинення якого останньому інкриміновано в період відбуття покарання за попереднім вироком, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, що вказує на те, що свідки у справіще не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних злочинів, в тому числі й пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та йому інкриміновано вчинення нового кримінального правопорушення під час відбуття покарання зі попереднім вироком в місцях позбавлення волі, що вказує на його схильність до протиправної поведінки.
Крім цього, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 178 КПК України правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки та утриманці, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти ризику переховування.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів та не дослідження судом першої інстанції письмових доказів, апеляційний суд вважає їх неприйнятними, оскільки питання щодо наявності чи відсутності у діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення, в тому числі й питання належності та допустимості доказів є виключною компетенцією суду першої інстанції під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.
Колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність ряду тяжких хронічних захворювань не дає підстави для звільнення обвинуваченого з місць попереднього ув`язнення без наявності відповідної інформації, що такі захворювання знаходяться на такій клінічній стадії, що подальше утримання особи під вартою неможливе.
З огляду на це, за відсутності відповідної медичної документації, яка може бути надана адміністрацією установи попереднього ув`язнення, в тому числі й особисто обвинуваченому, наразі відсутні підстави вважати, що такі захворювання унеможливлюють утримання ОСОБА_6 під вартою.
Також апеляційний суд не може взяти до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності на його утриманні матері похилого віку, яка потребує його догляду та піклування у зв`язку з перенесеним захворюванням, оскільки, як видно з матеріалів провадження, обвинувачений офіційно не працевлаштований, а тому не має стабільного та легального джерела доходу, що вказує на відсутність у нього легальних засобів існування.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4