Номер провадження: 11-кп/813/1581/21
Номер справи місцевого суду: 522/4391/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою разом із доповненнями до неї захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою із раніше визначеним альтернативним запобіжним заходом у виді застави, у кримінальному провадженні №000091 від 23.02.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, -

встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, під час виконання судом приписів ст.331 КПК України, прокурор вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на наявність ризиків. Захисник подав клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, мотивуючи свою позицію необґрунтованістю обвинувачення, неправильністю кваліфікації дій його підзахисного, а також відсутністю ризиків, які б слугували підставою для продовження строку тримання під вартою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 02 серпня 2021 року, із залишенням без змін раніше визначений розмір застави.

Мотивуючи прийняте рішення, районний суд послався на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України. Суд також зазначив, що необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлено тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України. Крім того, обвинувачений раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, хоч судимість і погашена, однак вказана обставина врахована судом як обставина, що характеризує особу обвинуваченого, та підтверджує існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого злочину.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу разом із доповненнями до неї. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт. В апеляційній скарзі захисник послався на необґрунтованість обвинувачення, відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вказав на особу обвинуваченого, який має місце проживання, та наявність на його утриманні двох непрацездатних батьків.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав свої апеляційні вимоги, просив скасувати ухвалу та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у виді нічного домашнього арешту, оскільки його підзахисному, який до затримання неофіційно працював за наймом, необхідно працювати та утримувати своїх непрацездатних батьків, які хворіють. Окрім цього, захисник вказав, що визначений раніше розмір застави є непомірним для обвинуваченого.
Апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого, який не заявляв клопотання про розгляд справи в його присутності.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в особливо великих розмірах.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та дотримався вимог закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.
Прийняте рішення суд мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, тяжкістю покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а також врахував дані про особу обвинуваченого.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризику переховування обвинуваченого від суду та скоєння ним іншого кримінального правопорушення, виправдовуютьобрання найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі за санкцією статті до дванадцяти років з конфіскацією майна, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, апеляційний суд враховує те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, а саме: 22.09.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, до 2 років обмеження волі; 22.05.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час обвинувачується у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Разом з тим, враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, дані про особу обвинуваченого, відповідно до яких останній офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.
Тому, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним іншого кримінального правопорушення та переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскарженою ухвалою.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.

Вирішуючи питання стосовно доводів апеляційної скарги захисника відносно непомірності розміру застосованого судом альтернативного запобіжного заходу застави, апеляційним судом встановлено таке.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави апеляційний суд визнає непереконливими, враховуючи вартість викраденого майна, а також з огляду на те, що жодного доказу щодо майнового стану обвинуваченого, або його родини, враховуючи твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який би свідчив про непомірність такої застави, стороною захисту надано не було.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме крадіжки вчиненої з проникненням у інше приміщення, в особливо великому розмірі, продовжений обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із раніше визначеним судом розміром застави є достатніми і прийнятними також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника стосовно необґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення апеляційний суд визнає неспроможними, осільки доводам обґрунтованості обвинувачення має дати суд першої інстанції за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх наданих сторонами доказів по справі, оцінка яким буде надана в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного судового рішення.
Апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника щодо наявності на утриманні обвинуваченого ОСОБА_8 непрацездатних батьків, оскільки як встановлено судом першої інстанції та підтверджено самим захисником в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_8 офіційно не працював. Посилання захисника на те, що батьки обвинуваченого за станом здоров`я потребують стороннього догляду документально не підтверджені.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно наявності місця реєстрації та місця проживання обвинуваченого, а також той факт, що батько обвинуваченого є пенсіонером та інвалідом 2-ї групи загального захворювання, ветераном війни учасником бойових дій, а мати є пенсіонеркою за віком.
Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, або скоєння іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування або зміни рішення щодо запобіжного заходу, обраного районним судом.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4