Справа № 756/3335/22
Номер провадження № 1-кп/756/995/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 03.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000273, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, громадянина України, який має вищу освіту, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, одруженого, який працює інженером механіком, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

01.02.2022 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час несення служби в складі екіпажу «Комета 352» взводу № 1 роти № 1 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП знаходячись за адресою місто Київ, 4 кілометр Гостомельського шосе автодороги М-07 Київ-Ковель, близько 23:00 год., зупинили за порушення п.п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху транспортний засіб марки «Фіат Добло», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Під час розмови ОСОБА_4 із заступником командира взводу №1 роти №1 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 та інспектором взводу №1 роти №1 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_6 , останніми було виявлено ознаки перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти тест на виявлення ознак алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер ARLM-0371» на місці зупинення транспортного засобу, на що ОСОБА_4 погодився. Під час проходження огляду за допомогою алкотестеру «Драгер ARLM-0371», у ОСОБА_4 було виявлено алкогольне сп`яніння, а саме 1,19% проміле алкоголю в крові. Номер тесту 380.

У цей час, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення дій спрямованих на притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Київ, автодорога М-07 Київ-Ковель 4 кілометр Гостомельського шосе, звернувся до заступника командира взводу №1 роти №1 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 та інспектора №1 роти №1 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 , які являються службовими особами, з проханням щодо не складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та пропозицією надання за це неправомірної вигоди.

Після чого, будучи неодноразово попередженим службовими особами Управління патрульної поліції у Київській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на задньому пасажирському сидінні в службовому автомобілі патрульної поліції «Тойота Корола», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №350749, ще раз висловив намір надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення дій спрямованих на притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, після чого дістав грошові кошти в сумі 2 100 (дві тисячі сто) гривень та передав їх працівникам поліції ОСОБА_6 , який перебував на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_5 , який перебував на сидінні водія, поклавши при цьому вказані грошові кошти на підлокітник між водійським та пасажирським передніми сидіннями.

Після зазначених неправомірних дій ОСОБА_4 працівники патрульної поліції обмежили доступ до місця вчинення кримінального правопорушення та викликали слідчо-оперативну групу для подальшого вилучення грошових коштів.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України, а саме надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 01.02.2022 був зупинений працівниками поліції за керуванням транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Так, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через вживання коньяку, намагався дати неправомірну вигоду працівникам поліції за не складання щодо нього адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП, у розмірі 2100 гривень. Просив суворо не карати, бо через воєнний стан він та його дружина не працюють, хоча мають на утриманні малолітню дитину. У вчиненому щиро покаявся, засуджує свою поведінку, через збройну агресію росії займається волонтерською діяльністю, зокрема допомагає військовим та громадянам, які постраждали та потребують допомоги продуктами харчування та іншими предметами, які збирають із іншими волонтерами.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також прокурор просив урахувати, що на його думку існують обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує покарання учинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Між тим, прокурор погодився із посиланням обвинуваченого на те, що останній має активну громадська позицію, зокрема займається волонтерською діяльністю.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення кримінального правопорушення в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому обставиною, яка обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є учинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

4. Мотиви призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Суд уважає, що підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 відсутні.

З урахуванням викладених обставин справи, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, відсутності завданої шкоди, покарання, яке передбачено за вчинене кримінальне правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн 00 коп.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 разом із дружиною активно допомагають під час військової агресії росії проти України, при цьому втративши частину свого майна, оскільки проживають у с. Мощун Києво-Святошинського району Київської області під час військових дій, що не потребує доказування, оскільки бойові дії в Київській області є загальновідомим фактом. Крім того, факт пошкодження майна у судовому засіданні не оспорювався прокурором та підтверджується також витягом із програми «Дія», щодо повідомлення про пошкодження вікон дверей та даху 10.03.2022 о 13:00 год будинку, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 . Отже, указане покарання зможе досягнути мети, визначеної в ст. 50 КК України, ураховуючи викладені відомості щодо обвинуваченого.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України до ОСОБА_4 не може бути застосовано відбуття покарання з іспитовим строком.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Як було наведено, обвинувачений ОСОБА_4 тимчасово не працює, через військову агресію росії проти України та наразі намагається відновити пошкоджене майно сім`ї. Приймаючи рішення про необхідність розстрочення штрафу, суд також ураховує, що покарання не має на меті завдати страждань, а лише здійснює виховний вплив. Наведені обставини свідчать, що сплату призначеного ОСОБА_4 штрафу слід розстрочити на один рік (12 місяців), шляхом надання можливості сплачувати штраф щомісячно рівними частинами, що буде відповідати меті покарання в розумінні ст. 50 КК України та матеріальному стану родини ОСОБА_4 .

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд відповідно до вимог ст. 377 КПК України також не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Речові докази, а саме до грошових коштів у сумі 2100 грн, які упаковані у поліетиленовий пакет KIV1107536 та зберігаються у камері схову речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, та були вилучені у ОСОБА_4 , згідно з протоколом огляду місця події від 01.02.2022, відповідно до вимог статей 96-1, 96-2 КК України слід застосувати спеціальну конфіскацію.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. із розстрочкою виплати штрафу щомісячно рівними частинами строком на дванадцять місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Відповідно до статей 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до речових доказів, а саме грошових коштів у сумі 2100 грн, які упаковані у поліетиленовий пакет KIV1107536 та зберігаються у камері схову речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1