Справа № 463/6584/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/851/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку 09.09.2022, у приміщення частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Motorola» модель XT 1602, imei-1 НОМЕР_1 , imei-2 НОМЕР_2 ..
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у клопотанні про арешт майна слідчим не було зазначено підстави і мету арешту, відповідно до положень статті 170 КПК України та не було наведено належного обґрунтування необхідності арешту майна, а тому вважає, що слідчий суддя, у відповідності до положень ч. 3 ст. 172 КПК України зобов`язаний був повернути відповідне клопотання прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Також у клопотанні не було зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні докази і факти, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, що також зобов`язувало слідчого суддю у порядку ч. 3 ст. 172 КПК України повернути клопотання прокурору.
Вважає, що вилучення арештованих речей відбулося у незаконний спосіб, оскільки ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2022 дозвіл на обшук приміщення (у якому перебували вилучені речі) було надано виключно слідчому СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 . Однак обшук було проведено іншим слідчим - ОСОБА_10 , який не був уповноважений ухвалою слідчого судді на проведення обшуку.
Наголошує, що обшук було проведено з порушенням вимог КПК України, відтак, вилучені речі здобуті у незаконний спосіб і не можуть бути використані під час кримінального провадження в якості доказів, оскільки є недопустимими.

Також зазначає, що обшук було проведено 09.09.2022, натоміть клопотання про накладення арешту на майно, подано слідчим 12.09.2022, тобто з пропуском строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 щодо законності судового рішення, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, згідно з клопотанням ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000004 від 25.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.
В ході досудового розслідування 09.09.2022 слідчим СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 22.08.2022 проведено обшук приміщення частини будинку за адресою, АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Motorola» модель XT 1602, imei-1 НОМЕР_1 , imei-2 НОМЕР_2 .
09 вересня 2022 року постановою слідчого СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Motorola» модель XT 1602, imei-1 НОМЕР_1 , imei-2 НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному проваджені №0000004 від 25.01.2022.
12 вересня 2022 року слідчий СВ Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку 09.09.2022 у приміщенні частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Motorola» модель XT 1602, imei-1 НОМЕР_1 , imei-2 НОМЕР_2 .
Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000004, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.
Щодо доводів апеляційної скраги про те, що обшук проведено у незаконний спосіб, оскільки такий проводився неуповноваженою особою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок проведення обшуку детально регламентований кримінальним процесуальним законом. Так, відповідно до статей 234, 235 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Ухвала слідчого судді має містити відомості про строк дії ухвали; прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук; положення закону, на підставі якого постановляється ухвала; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.
Як убачається з матеріалів судового провадження, з клопотанням про проведення обшуку у частині будинку, що на АДРЕСА_1 звертався слідчий СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 .
Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ухвалою від 22 серпня 2022 року задовольнив клопотання слідчого про проведення обшуку, надавши дозвіл на проведення обшуку слідчому ОСОБА_9 .
Згідно з протоколом 09.09.2022 обшук було проведено слідчим ОСОБА_10 , який здійснює досудове розслідування вказаного кримінального провадження, що узгоджується з витягом з кримінального провадження № 0000004 (а.с. 6) та постановою про створення слідчої групи для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні до складу якої входять слідчі СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .
Системне тлумачення процесуальних норм, а саме статей 37, 39, 236 КПК України, дає підстави стверджувати, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана прокурором, призначеним здійснювати процесуальне керівництво в порядку ст. 37 КПК України, або слідчим, визначеним керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 цього Кодексу.
Приписи ст. 235 КПК України не зобов`язують слідчого суддю в ухвалі зазначати прокурора чи слідчого, який буде проводити обшук, натомість зазначена ухвала має містити відомості про прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук. Тобто, процесуальний закон зобов`язує слідчого суддю встановити, що клопотання надійшло від уповноваженої особи прокурора, включеного до групи прокурорів, або слідчого, якому доручено здійснювати розслідування, в порядку статей 37, 39, 216 КПК України. Судовий контроль під час розгляду клопотання про проведення обшуку здійснюється з метою забезпечення права на недоторканність житла чи іншого володіння особи. Водночас, зміст норм цього Кодексу не дає підстав для твердження про те, що до повноважень слідчого судді належать, крім здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ст. 3 КПК України), ще й інші, віднесені до повноважень прокурора та слідчого з організації досудового розслідування.
Із системного тлумачення статей 36, 40, 235, 236 КПК України не вбачається, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть брати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.). Питання про дотримання вимог КПК прокурором або слідчим щодо належного використання повноважень здійснювати обшук, залучення понятих, спеціалістів, працівників оперативного підрозділу, підозрюваного, захисника, інших учасників провадження вирішуються на етапі судового провадження (п. 24 ст. 3 КПК України), а не провадження у слідчого судді, і за умови надання суду протоколу обшуку як доказу винуватості у вчиненні злочину.
Таким чином, визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб`єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку.
Отже, обшук 09.09.2022 у частині будинку, що на АДРЕСА_1 проведено уповноваженою особою з дотриманням як порядку, встановленого статтями 40, 234, 235, 236 КПК України, так і загальних засад кримінального провадження, закріплених у статтях 9, 13 цього Кодексу, процесуальний дозвіл на проведення слідчої дії отриманий уповноваженим слідчим у визначеному законом порядку, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо проведення обшуку неуповноваженою особою.
Щодо посилань апелянта про недотримання слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. 172 КПК України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя першої інстанції із врахуванням наведеної норми закону розглянув зазначене клопотання слідчого, яке подане в строки, передбачені кримінальним процесуальним законом.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року про накладення арешту на майно - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - без задоволення. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4