Справа №589/2848/21 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 11-кп/816/921/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2022 року, якою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000172 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України і ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України.

29 березня 2022 року до Шосткинського міськрайонного суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , яке було обґрунтовано тим, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали, а продовжують існувати.

31 березня 2022 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області клопотання прокурора задоволено, продовжено строк застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 травня 2022 року включно.

Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2022 року.

Вказував, що всі письмові докази надані стороною обвинувачення в повній мірі не досліджені та викликають великі сумніви щодо їх правомірності та законності, також не має жодного свідка, який би міг повідомити, що бачив як він скоїв цей чи інший злочин, недосліджені всі відбитки, не встановлено звідки взялися деякі речі з відбитками вдома у потерпілого, не встановлені інші особи, які ходили до потерпілого та багато іншого.

Зазначав, що прокурор та суд обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами, разом з тим, суд не враховує ризики тримання його під вартою, те, що обвинувачений не отримує лікування, у зв`язку з наявністю тяжкого інфекційного захворювання, стан його здоров`я погіршується .

Вказував, що відносно нього порушуються вимоги Конвенції, рішення ЄСПЛ, ст.ст. 5, 27, 28 Конституції України, внаслідок чого він вважав себе людиною, яка піддана катуванню та жорсткому поводженню.

Звертав увагу на те, що прокурор постійно зазначає, що він не військовозобов`язаний , але це не відповідає дійсності, оскільки згідно військового квитка номер НОМЕР_1 , виданого 25 жовтня 2010 року він зарахований в запас 13.02.2008 року за ст..18 п.1.5 ЗУ «Про ВО і ВС», та зазначав, що готовий захищати Україну.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити та ухвалу суду скасувати, захисник в судовому засіданні доповнив доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що винесена неповноважним суддею, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційних скарг заперечив, та просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України і ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.187 КК України.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 травня 2022 року включно.

Продовжуючи відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч.1 ст.263 КК України) та особливо тяжких (ч.3 ст.187, ч.3 ст.152 КК України) злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, обвинувачений раніше судимий та відносно нього на розгляді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебувають ще шість обвинувальних актів, де йому інкримінується вчинення умисних корисливих злочинів та злочинів проти здоров`я особи, крім цього ОСОБА_7 не має стабільного джерела прибутку, не одружений, утриманців не має, обвинувачений може ухилитись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, здійснювати незаконний вплив на потерпілого, який проживає поряд та є психологічно слабкішим, існує певний ступінь ризику продовження обвинуваченим злочинної діяльності, суд вважав доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням вказаного, колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вказаних у клопотанні ризиків.

Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів не вбачає, оскільки за вказаних обставин такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти встановленим судом першої інстанції ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апелянта про те, що всі письмові докази надані стороною обвинувачення в повній мірі не досліджені та викликають великі сумніви щодо їх правомірності та законності, також не має жодного свідка, який би міг повідомити, що бачив як він скоїв цей чи інший злочин, недосліджені всі відбитки, не встановлено звідки взялися деякі речі з відбитками вдома у потерпілого, не встановлені інші особи, які ходили до потерпілого та багато іншого, то колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, яким закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Щодо доводів апелянта про те, що він не отримує лікування, у зв`язку з наявністю тяжкого інфекційного захворювання, стан його здоров`я погіршується, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки стороною захисту ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надано даних про наявність у обвинуваченого таких хвороб, які б перешкоджали перебуванню його в умовах попереднього ув`язнення.

Доводи апелянта про те, що відносно нього порушуються вимоги Конвенції, рішення ЄСПЛ, ст.ст. 5, 27, 28 Конституції України, внаслідок чого він вважав себе людиною, яка піддана катуванню та жорсткому поводженню, колегія суддів визнає їх надуманими, оскільки відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. Тому, враховуючи обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України колегія суддів зазначає, що в даному випадку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є виправданим.

Щодо доводів апелянта про те, що прокурор постійно зазначає, що він не військовозобов`язаний , але це не відповідає дійсності, оскільки згідно військового квитка номер НОМЕР_1 , виданого 25 жовтня 2010 року він зарахований в запас 13.02.2008 року за ст..18 п.1.5 ЗУ «Про ВО і ВС», та зазначав, що готовий захищати Україну, то колегія суддів не погоджується з ними та зазначає, що згідно ст.616 КПК України: «у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період». Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, що виключає звернення обвинуваченого з відповідним клопотанням до прокурора.

Стосовно усних доповнень захисника про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що вона винесена неповноважним суддею, колегія суддів перевіривши такі доводи встановила наступне.

Як вбачається з відповіді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.2022 року 29.03.2022 року за вх. № 3944/22 до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора Глухівського відділу Шосткинської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7

29.03.2022 року секретарем Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_10 на підставі інформації, яка внесена до автоматизованої системи документообігу суду, проведено автоматизований розподіл справи і головуючим суддею у даній справі № 589/2848/21, провадження № 1-і/589/4/22 визначено раніше визначену у справі суддю ОСОБА_11 .

Відповідно до наказу голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області № 10 від 25.03.2022 року суддя ОСОБА_11 вибула у щорічну основну оплачувану відпустку з 28.03.2022 року по 06.05.2022 року.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Абзацом 5 п.20-5 розд.ХІ «Перехідні положення» КПК України визначено у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

29.03.2022 року керівником апарату Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_12 видано розпорядження № 79 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи та секретарем Шосткинського міськрайонного суду Сумської області було проведено повторний автоматизований розподіл справ між суддями, в результаті якого головуючим суддею у даній справі було визначено суддю ОСОБА_13 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушень у процедурі визначення головуючого судді щодо розгляду саме клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та не погоджується з твердженнями захисника про те, що оскаржувана ухвала винесена неповноважним суддею.

На підставі вище наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2022 року, якою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3