ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/4523/21 Номер провадження 11-кп/814/741/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2021 року за №0000009, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року,

встановила:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мерефа Харківського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого
01 березня 2013 року Фрунзенським районним судом м. Харків за ч.2 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 18 березня 2021 року приблизно о 23 годині по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з метою заволодіння чужим майном учинив на ОСОБА_9 напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, в ході якого незаконно заволодів належними ОСОБА_9 грошовими коштами, дротовими навушниками «SOL REPUBLIK», мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 7» і зарядним пристроєм до нього, загальною вартістю 6 666 гривень.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 4 роки, та покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, в іншій частині вирок залишити без зміни.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, дитину, перебуває в цивільному шлюбі, не знаходиться на обліках у лікарів нарколога та психіатра, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в учиненні кримінального правопорушення за обставин, установлених судом, і правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненний особою, яка раніше вчинила розбій, у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Цих вимог місцевим судом дотримано.
Доводи ж захисника про недотримання судом першої інстанції пов`язаних із суддівським розсудом вимог закону, які зводяться до суворості призначеного обвинуваченому покарання та необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, є безпідставними.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Санкцією ч.2 ст.187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд не вийшов за межі дискреційних повноважень, при призначенні покарання виконав указані вище вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який судимий за аналогічний злочин проти власності, натомість учинив новий злочин через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі (а.п. 70-73, 76-81), одружений, не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 74-75), за місцем проживання характеризується посередньо (а.п. 67), наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та обставин, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням йому обов`язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Твердження апелянта про його незадовільний стан здоров`я не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, докази (медичні висновки), які би свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в місцях позбавлення, відсутні. Окрім того, на такі твердження колегія суддів роз`яснює, що наявність захворювань, які перешкоджають виконанню покарання, за умови їх належного підтвердження, може слугувати самостійною підставою для звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст.84 КК України та складати самостійний предмет дослідження та оцінки суду.
Апеляційний суд ураховує аргументи сторони захисту про те, що обвинувачений вибачився перед потерпілою та має дитину, однак зважаючи на наведене вище, вони самі по собі не є мотивованою й достатньою підставою для пом`якшення та зміни способу виконання обраного ОСОБА_8 заходу примусу.
Щире ж каяття, неперебування обвинуваченого на спеціальних обліках у медичних закладах, наявність у нього дружини, з якими він пов`язує свої апеляційні вимоги, належним чином враховані місцевим судом при призначенні покарання, через це не вбачається підстав для їх повторного врахування.
З огляду на відсутність пом`якшуючих обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим тяжкого злочину, підстав для застосування щодо нього положень ст.69 КК України, та, як наслідок і ст.75 КК України при призначенні йому покарання, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, яке за санкцією ч.2 ст.187 КК України наближене до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, з урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації за своїм видом і розміром є законним, справедливим та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Нових обставин, які би переконали колегію суддів у протилежному висновку, ніж у тому, до якого дійшов місцевий суд при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду встановлено не було.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4