УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року

м. Київ
справа №695/2937/21
провадження № 51-1258ск22
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 жовтня

2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 , і
встановила:
Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша, Черкаської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, останній раз вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначено остаточне покарання ОСОБА_5 у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватимв умисному, таємному, всупереч волі власника проникненні до приміщення салону краси ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке належить ОСОБА_6 , де засуджений і знаходився до виявлення останньою, за обставин детально викладених у вироку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що суди, призначаючи ОСОБА_5 покарання, у повній мірі не врахували положень ст. 50, 65 КК України, а саме принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, такі як щире каяття, тяжкий стан здоров`я засудженого та обмеження отримання належної медичної допомоги в умовах несвободи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Вважає, що призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі на два роки без розгляду питання про можливість призначення покарання у вигляді штрафу є необґрунтованим і мета покарання не буде досягнута.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст.162 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами до ОСОБА_5 положень статей 50, 65 КК України. Такі доводи касаційної скарги є безпідставними з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суди першої та апеляційної інстанції дотримались.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за який він засуджений, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким надано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції не враховані пом`якшуючі обставини, а саме, що ОСОБА_5 вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненні злочину, засудив свою поведінку, має ряд захворювань, що робить не можливим лікування та терапію в місцях позбавлення волі, доглядає за батьками похилого віку та веде домашнє господарство, має нормальну характеристику за місцем проживання, які є аналогічними доводам апеляційної скарги засудженого, судом апеляційної інстанції визнано такими, що не дають підстав для зміни призначеного судом першої інстанції покарання.
Що стосується доводів захисника про призначення засудженому покарання без урахування пом`якшуючих обставин, то вони досліджені судом апеляційної інстанції та їм надано належну оцінку. Як зазначив апеляційний суд, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання, його виду та розміру, судом належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який неодноразово судимий, вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення. Крім того, враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: вік особи, щире каяття, стан здоров`я, поведінку та відношення до скоєного, а також те, що він посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Таким чином, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції у свою чергу, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , які аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.
Стосовно тверджень у касаційній скарзі захисника щодо неможливості отримання належної медичної допомоги в місцях позбавлення волі, слід зазначити, що існує певний порядок звільнення засуджених від відбування покарання за станом здоров`я, про що було наголошено в ухвалі суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3