Справа № 461/3906/22
Провадження №1-кп/944/948/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.09.2022м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363 від 06.06.2022 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фійна Жовківського району Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, працює слюсарем газотехнічної служби ЛМКП «Львівтеплоенерго», неодруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
05 червня 2022 року приблизно о 16 годин 30 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозячи пасажира ОСОБА_7 та рухаючись автодорогою сполученням смт. Івано-Франкове-м.Жовква, проїжджаючи поблизу смт. Івано-Франкове Яворівського району у напрямку до м. Жовкви Львівської області, на ділянці цієї дороги, яка має заокруглення ліворуч, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 1.2, 1.5, 2.3 «б», «д», 12.1, 1.1 розділу 34 «Дорожня розмітка», які виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, наявність заокруглення на даній ділянці дороги, відповідно не відреагував на їх зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим позбавив себе змоги постійно контролювати рух керованого ним автомобіля, без причин технічного характеру не справився з керуванням транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху та в подальшому за межі проїзної частини на ліве, по ходу його руху узбіччя, де керований ним автомобіль здійснив наїзд на дерево, внаслідок чого перекинувся.
В результаті порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху пасажир ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді множинних переломів кісток з ушкодженням внутрішніх органів, що призвела до поліорганної недостатності та смерті останнього в лікувальному закладі.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що автомобіль під його керуванням рухався зі швидкістю більше 100 км за годину, всі пасажири, окрім нього, були не пристебнуті пасками безпеки. Вказав, що дуже шкодує про скоєне, щиро розкаявся, просив вибачення в потерпілої, просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він працює, у зв`язку з чим йому потрібен автомобіль та право керування ним.
Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, не заперечувала щодо призначення ОСОБА_4 покарання не пов`язаного із позбавленням волі, однак настоювала на позбавленні останнього права керування транспортним засобом, оскільки останній часто зловживав тим, що допускав перевищення швидкості.
Як встановлено у судовому засіданні, показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Також судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.
У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, з`ясуванням думки потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.
При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, доведена повністю. Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, думки потерпілої, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, суворо дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні злочину, розкаюється у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті злочину.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.
Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.
Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував частково витрати на лікування ОСОБА_7 , потерпіла претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має та просила призначити обвинуваченому покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Суд також враховує і позицію сторони обвинувачення, який просить застосувати правові приписи ст.75 КК України.
Крім цього, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, офіційно працює, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, претензій до останнього не має, позитивні характеристики, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши при цьому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує думку прокурора, який просить застосувати до обвинуваченого додаткове покарання та позбавити його такого права, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просить призначити обвинуваченому додаткове порання, думку самого обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які просили суд не позбавляти його такого права, оскільки керування транспортним засобом є необхідним для нього, оскільки такий працює слюсарем в ЛМКП «Львівтеплоенерго», є фотографом та часто їздить на спортивні тренування, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.
Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху вбачається, що ОСОБА_4 з необережності під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував таку обстановку та її зміни, наявність заокруглення на ділянці дороги, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим позбавив себе змоги постійно контролювати рух керованого ним автомобіля, без причин технічного характеру не справився з керуванням транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху та в подальшому за межі проїзної частини на ліве, по ходу його руху узбіччя, де керований ним автомобіль здійснив наїзд на дерево, внаслідок чого перекинувся.
Одночасно в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений є особою молодого віку та офіційно працює слюсарем в ЛМКП «Львівтеплоенерго». Доказів надання транспортних послуг і як наслідок, отримання доходу від них, обвинуваченим суду не подано, а відтак, відсутні підстави вважати, що автомобіль є джерелом доходу обвинуваченого. Тобто, діяльність обвинуваченого, не пов`язана з керуванням транспортним засобом, для нього та його сім`ї не є єдиним джерелом доходу. Також суд враховує, що відповідно до довідки начальника Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області від 20.06.2022, ОСОБА_4 у 2021 році неодноразово притягався до відповідальності за порушення ПДР, зокрема за ч.5 ст.121, ч.1, ч.2 ст.122 КУпАП, що ставить під небезпеку життя і здоров`я інших людей.
А відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, той факт, що необережними діями обвинуваченого спричинено смерть ОСОБА_7 , яка є непоправною втратою для його батьків, рідних, враховуючи думку потерпілої, яка наполягала на позбавленні права керування транспортними засобами обвинуваченого, зважаючи на особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, той факт, що діяльність обвинуваченого, не пов`язана з керуванням транспортним засобом, для нього та його сім`ї не є єдиним джерелом доходу, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в нічний час доби з 23.00 до 6.00 год., який обрано на строк до 28.09.2022, слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373- 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в нічну пору доби з 23.00 до 6.00 год., залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 07.06.2022 на автомобіль марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_8 , скасувати.
Речові докази: автомобіль марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 та два передні колеса (диск та шину) до вказаного автомобіля повернути власнику ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 5 663,4 грн (п`ять тисяч шістсот шістдесят три тисячі гривень 40 коп.), що становить: 1887,80 грн. - за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-22/11629-ІТ від 15.07.2022 ; 1887,80 грн. - за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-22/9497-ІТ від 06.07.2022 та 1887,80 грн. - за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/114-22/9499 від 08.07.2022.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1