Справа № 577/2282/22
Провадження № 1-кп/577/284/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, освіта середня, непрацюючого, раніше судимого:
- вироком Конотопського районного суду Сумської області від 28.12.2001 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 19.02.2004 умовно достроково на 10 місяців 14 днів;
- вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.08.2005 року ст. 185 ч. 2, 395, 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- вироком Харківського районного суду Харківської області від 12.03.2007 року за ч. 1 ст. 393, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 27.05.2011 по відбуттю строку покарання;
- вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2011 року за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту, звільнився 20.01.2012 по відбуттю строку покарання;
- вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.12.2013 року за ч.1 ст. 309, 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік; 25.11.2014 переглянуто вирок, іспитовий строк скасовано та направлено для відбуття покарання у виді 2 років обмеження волі. Звільнився 08.12.2015 по відбуттю строку покарання;
- вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.02.2018 року за ч.2 ст.309, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 17.04.2020 по відбуттю строку покарання
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,
В С Т А Н О В И В:
29 червня 2022, вранці, ОСОБА_5 , перебував у гостях у свого знайомого ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 . Під час спілкування ОСОБА_6 попрохав ОСОБА_5 з`їздити до м. Конотоп та у банкоматі зняти грошові кошти в сумі 5000 грн. з його банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , на що останній погодився. При цьому ОСОБА_6 , надав банківську картку та повідомив пін код.
29 червня 2022 о 10:04 год. ОСОБА_5 , перебуваючи біля банкомату поблизу магазину «Єко-Маркет» по вул. Євгена Коновальця, 2 в м. Конотоп, попрохав присутнього там свого знайомого ОСОБА_7 зняти грошові кошти з банківської картки потерпілого ОСОБА_6 , який ввірив ОСОБА_5 свою банківську картку. ОСОБА_7 виконав всі дії, про які попросив ОСОБА_5 та передав останньому грошові кошти в сумі 5000 грн., які були зняті з банківської картки потерпілого. Отримавши грошові кошти, щодо яких ОСОБА_5 був наділений потерпілим ОСОБА_6 повноваження на зняття грошових коштів та доставки їх потерпілому, у ОСОБА_5 виник повторний злочинний корисливий умисел на привласнення чужого майна, а саме грошових коштів належних ОСОБА_6 , реалізуючи який, з метою власного збагачення, діючи умисно повторно, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) та продовженого згідно з Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 (затвердженого Законом України від 22.03.2022 №2263-ІХ) до 23.08.2022 привласнив собі ввірені йому грошові кошти в сумі 5000 грн, які в подальшому витратив на спиртні напої та продукти харчування. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 5000 грн.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, погодився із кваліфікацією його дій за ч.4 ст. 191 КК України. Від дачі показів відмовився відповідно до ст. 63 Конституції України. Цивільний позов визнав, у скоєному щиро розкаюється. Просить суворо не карати і призначити покарання у виді обмеження волі.
Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим, про час і місце судового розгляду до суду не з`явився, у письмових заявах від 26.07.2022 року (а.п. 20), від 26.09.2022 року (а.с. 69), від 22.10.2022 року прохав розгляд кримінального провадження проводити у його відсутності у зв`язку із мобілізацією і перебуванням в ЗСУ, цивільний позов підтримує, з приводу міри покарання покладається на розсуд суду.
Довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується, що ОСОБА_6 11.07.2022 року був призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 в команду НОМЕР_2 (а.п.68).
Суд враховує, що в силу статей 56, 58 КПК України давати пояснення є правом потерпілої сторони. Участь особи у кримінальному провадженні, зокрема, потерпілого пов`язана з реалізацією наданих йому прав і виконання покладених на нього обов`язків. Ціль участі потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з необхідністю відновити порушені права або компенсувати завдану злочином шкоду. Крім того, суд також приймає до уваги, що перебування потерпілого в Збройних Силах України в умовах воєнного стану, об`єктивно унеможливлює його явку до суду. За таких обставин, відповідно до положень ст. 325 КПК України суд дійшов висновку, що у даному випадку за відсутності потерпілого ОСОБА_6 можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду.
Вина обвинуваченого доведена доказами зібраними у кримінальному провадженні.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 29 червня 2022 року на маршрутці їхав з с. Бочечки в м. Конотоп у власних справах. У маршрутці зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 , який повідомив, що на прохання кума ОСОБА_8 , їде до міста щоб зняти кошти з картки. При цьому ОСОБА_5 попрохав допомогти йому у знятті коштів. У м. Конотоп вони прийшли до банкомату поблизу магазину «Еко-Маркет». Він ( ОСОБА_7 ) зателефонував куму ОСОБА_9 , який на гучному зв`язку попрохав зняти з картки 5000 грн., які ОСОБА_5 мав повернути куму. Він допоміг зняти 5000 грн. і віддав їх ОСОБА_5 . Також він запропонував разом поїхати в село, але о 13:00 год ОСОБА_5 не прийшов на маршрутку і в подальшому кошти потерпілому не повернув.
Відповідно до ст. 358 КПК України суд дослідив наступні документи:
- з рапорту старшого інспектора-чергового Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 02.07.2022 вбачається, що 02.07.2022 о 10:29 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що ОСОБА_6 дав знайомому ОСОБА_5 свою картку для зняття коштів. Після чого були зняті гроші в розмірі 5000 грн. Зняті кошти заявнику не віддали (а.п. 81).
- з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2022 року вбачається, що 29.06.2022 ОСОБА_5 , взявши банківську картку АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 зняв з неї, на проханням ОСОБА_6 , грошові кошти у сумі 5000 грн, які не повернув (а.п. 82)
- згідно протоколу огляду місця події від 02.07.2022, який проводився по пр. Миру, 14 в м. Конотоп, поблизу адміністрації Конотопського РВП, ОСОБА_5 , якому було роз`яснено ст. 63 Конституції, повідомив, що має при собі банківську картку яку йому довірив його знайомий ОСОБА_6 та попрохав зняти з неї кошти, після чого повернути кошти і саму картку йому назад. Але як картку, так і грошові кошти він не віддав. У присутності понятих ОСОБА_5 добровільно видав банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 платіжної системи «Masterclard, дійсну до 11/23, належну ОСОБА_6 (а.п.84-87), яку постановою слідчого СВ Конотопського РВП визнано речовим доказом (а.п. 89)
- випискою витрат по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) підтверджується зняття 5000 грн. готівки в банкоматі Еко-маркет, м. Конотоп, вул. Є. Коновальця 29 червня 2022 року (а.п. 91).
- згідно протоколу про зняття показань з технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, на підставі постанови слідчого від 07.07.2022 здійснено копіювання відеозапису з камер відеоспостереження у ТОВ «Еко-маркет», розташованому за адресою: Сумська область, м. Конотоп, вул. Є. Коновальця, 2 (а.п. 97).
- з протоколу огляду предметів (відеозапису) від 08.07.2022 вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 під час огляду відеозапису файлу з оптичного диску DVD-R (період часу з 10:04 год по 10:05 год 29.06.2022) впізнав знайомого ОСОБА_5 , якого він 29.06.2022 попросив зняти кошти в банкоматі та надав свою банківську картку та який на записі разом з іншим чоловіком знімали в банкоматі кошти (а.п.100-101).
Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.
Суд не погоджується із доводами захисника щодо необхідності кваліфікації дій за ч.3 ст. 190 КК України як шахрайство шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах. При цьому суд враховує, що шахрайством є заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Відповідно до п.17 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою, з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.
Згідно із роз`ясненнями у п.23 вказаної постанови предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки, використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь.
У даному випадку потерпілий надав ОСОБА_5 банківську картку, яка за своїм функціональним призначенням як платіжний інструмент є засобом доступу до банківського рахунку і відноситься до офіційних документів, а обвинувачений, який мав передати (доставити) потерпілому грошові кошти, привласнив ввірене йому майно, а саме 5000 грн грошових коштів з рахунку на цій банківській картці. При цьому зловживання довірою потерпілого взагалі не мало місця, оскільки, як встановлено судом, обвинувачений не вчиняв ніяких дій щоб викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі банківської картки для зняття з неї коштів.
Згідно примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу. Враховуючи, що ОСОБА_5 має непогашені судимості за ст. 185 ч.2, ст. 190 ч.2 КК України, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 191 КК України як повторні. Крім того, суд погоджується з такою кваліфікуючою ознакою як вчинення злочину в умовах воєнного стану, враховуючи, що загальновідомою обставиною є введення в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) воєнного стану, продовженого згідно з Указами Президента України №341/2022 від 17.05.2022 та № 573/2022 від 12.08.2022 року.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно, в умовах воєнного стану. З цією кваліфікацією погодився і сам обвинувачений ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно вимог ч.2 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Як особа обвинувачений ОСОБА_5 характеризується наступним чином: раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, зокрема злочинів проти власності, 17 квітня 2020 року звільнився з місця відбування покарання, а 29 червня 2022 року знову повторно скоїв тяжкий корисливий злочин. ОСОБА_5 ніде не працює, з 27.10.2017 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу побутового пияцтва, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, згідно характеристики з місця проживання скарги від жителів до сільської ради не надходили, на засіданні комісії виконкому не розглядався.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 є визнання обвинуваченим своєї провини, активне сприяння розкриттю злочину, стан здоров`я обвинуваченого, який перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Темнівської багатопрофільної лікарні № 100 з 21.04.2019 по 10.05.2019 (з 24.10.2019 по 30.10.2019) з діагнозом: Гостре порушення мозкового кровообігу (20.04.2019) в басейні правої середньої мозкової артерії з легким лівобічним геміпарезом, помірним вестибуло- атактичним синдромом, тобто переніс інсульт.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року в справі № 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Тому суд не відносить щире каяття у вчиненні злочину до обставин, які пом`якшують призначення покарання, оскільки обвинувачений не вжив жодних заходів для відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, не висловив осуду своєї поведінки.
Обставиною, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 є рецидив злочинів (відносно злочинів, передбачених ст. 393, ч.1, ч.2 ст. 309 КК України).
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , складену Прилуцьким районним відділом філії ДУ "Центр пробації" в Чернігівській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення особи не можливе без позбавлення або обмеження волі. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній (а.п. 62-64).
Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів буде лише покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції, передбаченої ч.4 ст. 191 КК України, з позбавленням права займати посади, пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей. Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.
На думку суду, саме таке покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей, буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов в якому прохав стягнути з ОСОБА_5 5000 грн. матеріальної шкоди. В письмовій заяві від 22.10.2022 року, адресованій суду, повідомив, що позов підтримує, оскільки дозволу на розпорядженнями 5000 грн. грошовими коштами не надавав і ці кошти йому не повернуто.
При вирішенні цивільного позову суд враховує, що ч. 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У судовому засіданні встановлено, що заподіяна потерпілому ОСОБА_6 матеріальна шкода, на яку нею був пред`явлений позов, обвинуваченим ОСОБА_5 не відшкодована. Обвинувачений ОСОБА_5 позов визнав повністю. Крім того, під час судового розгляду доведено, що ОСОБА_5 був наділений потерпілим ОСОБА_6 повноваженнями на зняття 5000 грн з банківської картки та доставки їх потерпілому, але ОСОБА_5 отримавши ввірене йому майно (кошти), привласнив їх собі.
За таких обставин, із ОСОБА_5 на користь потерпілого в рахунок відшкодування майнової шкоди слід стягнути 5000 грн 00 коп.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-376 КПК України,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей строком на 2 роки.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу, залишити тримання під вартою, з раніше визначеними умовами застави в розмірі 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 87 780 грн.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 13 липня 2022 року, за правилами, передбаченими ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 13 липня 2022 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку, що один такий день відповідає одному дню позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 , до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 , 5000 грн (п`ять тисяч гривень) майнової шкоди.
Зняти арешт накладений ухвалою слідчого судді від 05.07.2022 на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» для виплат № НОМЕР_1 CVV-код 214, яка дійсна до 11/23 платіжної системи «Masterclard».
Речові докази: банківську картку АТ КБ «Приватбанк» для виплат № НОМЕР_1 CVV-код 214, яка дійсна до 11/23 платіжної системи «Masterclard» належну ОСОБА_6 , яка передана йому під збережну розписку залишити останньому.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1