В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1571/21
Провадження № 1-кп/348/135/22

12 вересня 2022 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000528 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нивочин, Богородчанського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зареєстрованому шлюбі не перебуває, є батьком малолітньої дитини, раніше судимого 22.11.2019 на підставі вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.289 та кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник: ОСОБА_5 ,

встановив:

04.09.2020 приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки ВMWмоделі X5 реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору, в якому знаходився пасажир ОСОБА_6 , по вул. Софії Галечко у с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку с. Зелена та поблизу Пасічнянської ЗОШ на зустрічній смузі руху помітив автомобіль марки ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 червоного кольору, який рухався у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_7 , в якому також знаходилися пасажири - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . У цей час у ОСОБА_3 , під надуманим приводом - порушенням ОСОБА_7 порядку використання ближнього та дальнього світла фар, виник злочинний умисел на вчинення хуліганства. ОСОБА_3 виїхав на зустрічну смугу руху, де заблокував проїзд автомобілю, яким керував потерпілий ОСОБА_7 , вийшов зі свого автомобіля, підійшов до автомобіля ОСОБА_7 , та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, яка виявилася у пошкодженні майна, почав наносити хаотичні удари руками та ногами по лівому крилу автомобіля марки ВАЗ 2106, вікні лівих передній дверцят та вітровому склі, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою. ОСОБА_7 побоюючись за своє здоров`я та здоров`я пасажирів, намагаючись уникнути конфлікту з ОСОБА_10 , почав вимушено рухатися заднім ходом, але з`їхав у кювет, з якого не зміг самостійно виїхати. Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_3 підійшов до автомобіля марки ВАЗ 2106 та виражаючи явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки, проявляючи особливу зухвалість, виліз на автомобіль та почав наносити удари ногами по вітровому склі вибивши його. Протягом декількох хвилин ОСОБА_3 почергово стрибав по капоті, даху та багажнику автомобіля, висловлюючись при цьому нецензурною лексикою в сторону потерпілого ОСОБА_7 , принижуючи його честь та гідність. Такими діями ОСОБА_3 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.

Після того як ОСОБА_7 побоюючись за своє здоров`я втік з місця події, залишивши автомобіль марки ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_2 на узбіччі, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом. ОСОБА_3 04.09.2020 приблизно о 23 год. 40 хв. перебуваючи на узбіччі дороги по вул. Софії Галечко у с. Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі законного користувача, запустив двигун автомобіля за допомогою ключа та розпочав рух на вказаному транспортному засобі у напрямку м. Надвірна Івано-Франківської області, де на вул. Спортивній не впорався з керуванням та вчинив дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказаний автомобіль отримав механічні пошкодження, в результаті чого потерпілому було завдано майнову шкоду у розмірі 16340,00 гривень. Такими діями, ОСОБА_3 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: щодо обставин вчинення злочину та кримінального проступку, що зазначені у обвинувальному акті, у ході судового розгляду: допитати обвинуваченого та дослідити докази, які характеризують особу обвинуваченого (допитати свідка сторони захисту та дослідити письмові докази).
Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та пояснив таке. 04.09.2020 обвинувачений керуючи автомобілем марки ВMWповертався з м. Івано-Франківська. В с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області на зустріч йому їхав автомобіль марки ВАЗ 2106 та світив дальним світлом фар. Обвинувачений захотів його провчити та забрати в потерпілого машину, бо потерпілий був п`яний. Для цього обвинувачений вибив лобове скло в автомобілі потерпілого, вискочив на капот автомобіля, скакав по ньому. Потерпілий втік а обвинувачений сів за кермо автомобіля потерпілого та заїхав автомобілем у дерево. Обвинувачений визнав, що був в нетверезому стані, однак через кілька днів він сам прийшов в поліцію і зізнався. Вказав на те, що він шкоду потерпілому відшкодував. Щиро розкаявся у вчиненому. Зазначив, що свої помилки зрозумів, більше такого не вчинить. Повідомив, що ходив за повісткою у військомат, хоче захищати Україну. Додатково зазначив, що без реєстрації шлюбу проживає однією сім`єю зі співмешканкою та має намір зареєструвати з нею шлюб. Після введення воєнного стану його співмешканка виїхала за межі України. 11.05.2022 у них у Швейцарії народилася спільна дитина. Свою дитину він ще не бачив, однак, дуже хоче виховувати її спільно з цивільною дружиною, утримувати її та забезпечувати її всім необхідним. Також планує офіційно одружитися.
Потерпілий ОСОБА_7 подав заяву в якій зазначив, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, просив обвинуваченого суворо не карати.
Допитана в судовому засіданні як свідок, ОСОБА_11 , пояснила, що обвинувачений є цивільним чоловіком її доньки. Донька з обвинуваченим разом проживала у нього вдома з весни 2021 року. Вони мали розписатися, однак через воєнні дії не встигли. 11.05.2022 у обвинуваченого та її доньки в Швейцарії народилася дитина, батьком якої записаний обвинувачений, документи про народження дитини мають передати з-за кордону, однак на даний час це зробити складно. Вказала, що обвинувачений хороша людина, агресії не проявляє.
В ході судового розгляду були досліджені письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 : копію облікової картки на особу обвинуваченого; довідку Богородчанської ЦРЛ від 08.09.2020, відповідно до якої обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-психіатра, за медичною допомогою звертався, діагноз F-067; довідку Богородчанської ЦРЛ від 08.09.2020, відповідно до якої обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, за медичною допомогою не звертався; довідку КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров"я від 23.09.2020 відповідно до якої ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 16.01.2011 по 04.03.2011; висновок судово-психіатричного експерта № 207/2020 від 11.10.2020 згідно з яким ОСОБА_3 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій,перебував в стані простого алкогольного сп`яніння (РПП внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена), на період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_3 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; характеристику від 10.09.2022, відповідно до якої, обвинувачений зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з батьками, жителі села подавали скарги на поведінку обвинуваченого; вимогу про наявність судимостей; копію вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29.10.2013 відповідно до якого, ОСОБА_3 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.27, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин, судимість за яким погашена; копію вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2019 відповідно до якого, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, згідно зі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю 2 роки, відповідно до змісту вказаного вироку попередня судимість обвинуваченого була погашена; копію ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2021, відповідно до якої ОСОБА_3 було звільнено від покарання, призначеного йому вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2019 у зв`язку з закінченням іспитового строку.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та за ч.1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення (у тому числі, те що кримінальні правопорушення були вчинені у період іспитового строку), дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, його вік, сімейний стан (обвинувачений створив сім`ю, має малолітню дитину), стан здоров`я (у тому числі і перебування на обліку у лікаря-психіатра), обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп"яніння, думку потерпілого щодо визначення міри покарання обвинуваченому, зазначену у заяві від 31.08.2021, відповідно до якої він просить обвинуваченого суворо не карати.
Суд критично оцінює твердження обвинуваченого щодо наміру вступити на службу в ЗСУ, оскільки стороною захисту не надано суду доказів, які б підтверджували що обвинувачений звертався у військомат з цього приводу, а також з урахуванням відомостей про стан його здоров`я суду не надано відомостей, що обвинувачений придатний для проходження військової служби. Доказів того, що обвинувачений займався волонтерською діяльністю чи брав участь у роботі добровольчих формувань також не надано.
Згідно з досудовою доповіддю у обвинуваченого високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки, який він становить для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Зазначений висновок орагану пробації є обгрунтованим з підстав наведених у ньому, орган пробації в повному обсязі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_3 та дав мотивований висновок оцінки особи та ризиків, підстав для відхилення такого висновку не встановлено.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції, та визнати винним у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.
У ході судового розгляду сторона обвинувачення та сторона захисту просили призначити обвинуваченому покарання та на підставі статті 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк. Однак, з урахуванням обставин справи суд вважає, що обвинувачений не підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням враховуючи таке.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
У ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення у період іспитового строку, визначеного вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2019. Дана судимість при розгляді цієї справи не вважається погашеною, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.89 КК України для цього мають бути встановлені дві умови: протягом іспитового строку особа не вчинить нового кримінального правопорушення і протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Перша умова у даному випадку відсутня, оскільки судом встановлено, що обвинувачений інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив у період іспитового строку.
Обмежень щодо повторного застосування ст. 75 КК України стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК України, закон не містить. Про це зазначено у пункті 11 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання". Однак, у даному випадку кримінальні правопорушення були вчинені у період іспитового строку. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням ... у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до змісту цієї статті, суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Зокрема, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Така позиція висловлена ВС у постанові від 23.02.2021 у справі №641/6094/18.
В даному випадку обвинувачений вчинив два імпульсивні кримінальні правопорушення, причини вчинення яких у ході судового розгляду пояснити не зміг. Зазначені кримінальні правопорушення є умисними і та обставина, що іспитовий строк за попереднім вироком не закінчився не була для обвинуваченого стримуючим фактором для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. У момент вчинення інкримінованих йому дій обвинувачений чітко усвідомлював наслідки вчинення кримінальних правопорушень у період іспитового строку. За ступенем тяжкості обвинувачений вчинив кримінальний проступок і тяжкий злочин. А тому підстав для застосування ст.75 КК України у даному випадку немає. На думку суду виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання неможливе.
Згідно зі ст.70, 72 КК України враховуючи те, що основне покарання у виді штрафу, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарань не підлягає, слід визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбвалення волі та штрафу, який підлягає самостійному виконанню.
Враховуючи те, що обвинувачений, будучи раніше засудженим за вчинення злочину на підставі вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2019 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення в період іспитового строку, то за правилами статті 71 КК України остаточне покарання обвинуваченому слід було б призначити за сукупністю вироків. Однак, відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього. Якщо таке рішення не ухвалювалося, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначати покарання за сукупністю вироків. У матеріалах справи наявна ухвала Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2021, якою суд звільнив ОСОБА_3 від призначеного покарання за вказаним вище вироком. Стороню обвинувачення зазначена ухвала з невідомих суду причин не оскаржувалася. Дана ухвала набрала законної сили 30.12.2021. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК України), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку. Тому, незважаючи на наявність підстав для призначення покарання обвинуваченому за сукупністю вироків суд в силу закону позбавлений об`єктивної можливості це зробити.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому слід рахувати з дня фактичного звернення даного вироку до виконання в частині покарання у виді позбавлення волі.
У ході досудового розслідування 18.09.2020 обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 43940,00 гривень. Згідно з ухвалою про обрання запобіжного заходу від 18.09.2020 обвинуваченого постановлено взяти під варту в залі суду. 13.11.2020 суд продовжив запобіжний захід щодо обвинуваченого, розмір застави не змінився. відповідно до довіки від 17.11.2020 №2/3/4-4978 17.11.2020 обвинуваченого було звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави у розмірі визначеному судом. Враховуючи наведене, період з 18.09.2020 до 17.11.2020 слід зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі за даним вироком з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Враховуючи те, що обвинувачений не порушував умови обраного щодо нього запобіжного заходу і сторони у ході судового розгляду не подавали клопотання про зміну запобіжного заходу, підстав для зміни запобіжного заходу немає. Оскільки застава, виходячи зі змісту ст.182 КПК України є безстроковим запобіжним заходом, дія цього запобіжного заходу припиняється після набрання вироком законної сили.
Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. З врахуванням наведеного після набрання вироком законної сили за умови, що обвинувачений не порушить умови обраного йому запобіжного заходу у виді застави, внесену у даному кримінальному провадженні заставу слід повернути заставодавцю.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2020, слід скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази, а саме: автомобіль марки ВMWмоделі X 5 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до постанови від 07.09.2020 визнаний речовим доказому кримінальному провадженні слід повернути законному володільцю, ОСОБА_6 ; автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 та верхню частину важелю коробки передач,, які відповідно до постанови від 05.09.2020 визнаний речовим доказому кримінальному провадженні, слід повернути законному володільцеві ОСОБА_7 ;кросівки чорного кольору, з позначеннями "ВS", які відповідно до постанови від 07.09.2020 визнані речовим доказому кримінальному провадженні, слід повернути законному володільцю ОСОБА_3 ; відеозапис з камер відеоспостереження з кафе "Здибанка" який визнаний речовим доказом, відповідно до постанови від 07.09.2020, слід залишити у матеріалах кримінального провадження; змиви з рульового колеса, мікрооб`єкти з передніх сидінь, слід взуття з правого заднього вікна, слід взуття з капоту автомобіля, слід пальця руки, два сліди долоні, які відповідно до постанови від 05.09.2020 визнані речовим доказому кримінальному провадженні, зразки уламків скла з осипу, металеві елементи чорного та сірого кольору, які відповідно до постанови від 05.09.2020 визнані речовим доказому кримінальному провадженні,слід знищити.

На підставі ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3432,45 гривень на користь держави.
Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання:
за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

за вчиненнякримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі ст.70, 72 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, який підлягає до самостійного виконання.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 слід рахувати з дня фактичного звернення даного вироку до виконання в частині покарання у виді позбавлення волі.
Період з 18.09.2020 до 17.11.2020 слід зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі за даним вироком з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Дія обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді застави припиняється після набрання вироком законної сили.
Після набрання вироком суду законної сили, за відстуності підстав для зверення застави в дохід держави, кошти внесені як заставу у кримінальному провадженні №0000528 у розмірі 43940 (сорок три тисячі дев"ятсот сорок) гривень 00 копійок - повернути заставодавцеві ОСОБА_12 .
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 у кримінальному провадженні №0000528 -скасувати.

Речові докази:
- автомобіль марки ВMWмоделі X 5 реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_6 ;
- автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 та верхню частину важелю коробки передач - повернути ОСОБА_7 ;
- кросівки чорного кольору, з позначеннями "ВS" - повернути ОСОБА_3 ;
- відеозапис з камер відеоспостереження з кафе "Здибанка" - залишити у матеріалах кримінального провадження №0000528;
- змиви з рульового колеса, мікрооб`єкти з передніх сидінь, слід взуття з правого заднього вікна, слід взуття з капоту автомобіля, слід пальця руки, два сліди долоні, зразки уламків скла з осипу, металеві елементи чорного та сірого кольору -знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 45 копійок на користь держави.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1