Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів до 04.09.2022р. включно, -

в с т а н о в и л а:

На розгляді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків триманні під вартою на два місяці обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки даний строк закінчується, розгляд кримінального провадження триває, ризики які встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу тривають і вони виключають можливість зміни їх на більш м`які.

Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили в задоволенні відмовити.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 04.09.2022р. включно.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт.
Зазначає, що прокурором не доведено наявності процесуальних ризиків, а тяжкість покарання не може слугувати виключною обставиною для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Звертає увагу, що клопотання про продовження йому запобіжного заходу подано прокурором, який не входить у відповідну групу прокурорів у провадженні.
Посилається на те, що має соціальні зв`язки та тяжкі захворювання, які потребують професійного дослідження та лікування.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду провадження підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. ОСОБА_7 додатково звернув увагу апеляційного суду на те, що не дочекавшись рішення апеляційного суду по його апеляційній скарзі на ухвалу від 07.07.2022 р., Новоград-Волинський міськрайонний суд безпідставно ухвалою від 22.08.2022 року знову продовжив йому строк тримання під вартою. Тому просив змінити запобіжний захід, зобов`язався з`являтися на кожне судове засідання

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, а ухвалу суду просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, та враховуючи суспільну небезпечність вчинених злочинів, відсутність роботи, постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків, відсутність сім`ї та утриманців, має місце можливість ухилення його від суду, вплив на свідків потерпілих, знищити сховати або спотворити речові доказі, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Та оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України щодо ОСОБА_9 спливає, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, дані, що характеризують особу останнього, який раніше був судимий за аналогічний злочин, вчинив новий злочин в період умовно-дострокову звільнення, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що ризики переховування від суду, вливати на свідків та потерпілих, сховати або спотворити речові доказі, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, не зменшилися, тому немає підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу, виходячи також із необхідності забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні та в судовому засіданні, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, сховати або спотворити речові доказі, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також враховуючи його попередню неправомірну поведінку, яка його відповідно характеризує, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який в тому числі на особисте зобов`язання чи домашній арешт, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не враховано стан його здоров`я при продовженні строку тримання під вартою є безпідставними, оскільки в матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_9 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення.

Під час розгляду клопотання прокурора судом перевірено доводи про те, що ризики, які слугували для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для продовження строку тримання під вартою на даному етапі розгляду кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що при розгляді клопотання в суді першої інстанції в судовому засіданні приймав участь прокурор, який не мав на це повноважень, також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до матеріалів судового провадження прокурор ОСОБА_10 входить в групу прокурорів в даному кримінальному провадженні.

Що стосується додатковий пояснень обвинуваченого про розгляд судом наступного клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до вирішення апеляційним судом його апеляційної скарги на попереднє таке рішення від 07.07.2022, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний факт не впливає на порядок розгляду його апеляційної скарги а також на висновки апеляційного суду щодо законності та обгрунтованості ухвали місцевого суду від 07.07.2022

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і особистого зобов`язання, як про те зазначає апелянт, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст. 199, 331, 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів до 04.09.2022р. включно, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: