Справа № 353/689/21
Провадження № 1-кп/353/8/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

начальника Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі кримінальне провадження № 0000157, занесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бертники Монастириського району Тернопільської області, жителя та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, з середньою освітою, одруженого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на об`єктах природно-заповідного фонду.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

Відповідно до ст. 13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 59 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проєкту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

У порушення вимог чинного законодавства України, ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші (гравію), яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року за № 827 (із змінами від 04.12.2019 року № 1065) належить до корисних копалин загальнодержавного значення.

Так, 15.05.2020 року приблизно о 06 год. 00 хв., перебуваючи у с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області (тепер с. Петрилів Петрилівського старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області), ОСОБА_4 вирішив здійснити забір піщано-гравійної суміші з прибережної смуги річки Дністер у с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області для власних потреб.

14.05.2020 року ОСОБА_4 домовився із невстановленими слідством особами про допомогу у здійсненні забору піщано-гравійної суміші, на що останні, не будучи обізнаними із злочинними намірами ОСОБА_4 , погодилися.

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, 15.05.2020 року приблизно о 06 год. 00 хв. ОСОБА_4 спільно із невстановленими слідством особами, яким нічого не було відомо про його злочинні наміри, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу (ліцензії), акту про надання гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, за допомогою трьох лопат та автомобіля марки «ЗИЛ 431412» 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , здійснив видобуток піщано-гравійної суміші об`ємом 3,3 куб. м. з прибережної смуги річки Дністер в с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області, яка відноситься до меж об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення Дністровський регіональний ландшафтний парк, створеного рішенням сесії Івано-Франківської обласної ради від 15.07.1993 року на підставі рішень Тлумацької та Городенківської районних рад, є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення і входить до складу природно-заповідного фонду України, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Під час здійснення незаконного видобування піщано-гравійної суміші, 15.05.2020 року близько 06 год. 15 хв. дії ОСОБА_4 на березі річки Дністер в с. Петрилів Тлумацького району (тепер с. Петрилів Петрилівського старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області) було виявлено працівниками Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області та припинено.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/11/3-217МРВ/20 від 15.06.2020 року, зразки ґрунту, вилучені в місці незаконного забору в межах русла річки Дністер в с. Петрилів Тлумацького району Івано-Франківської області та кузова автомобіля марки «ЗИЛ 431412» 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є середньокарбонатним піщаним ґрунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить 56,2 % та мають спільну родову належність.

29 червня 2022 року між начальником Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди, що злочин обвинуваченим було вчинено саме при викладених вище обставинах, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, а також зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні, сприяти розслідуванню і встановленню обставин вказаного кримінального провадження, у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності співпрацювати з Тлумацьким відділом Івано-Франківської окружної прокуратури та іншими правоохоронними органами у викритті та виявленні відомих йому правопорушень.

Згідно вказаної угоди сторони дійшли згоди, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на об`єктах природно-заповідного фонду, та узгодили покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме за ч. 3 ст. 240 КК України (в редакції Закону, яка діяла станом на 28.04.2020 року) у виді позбавлення волі на строк два роки. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, сторони дійшли згоди про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання та звільнення судом його на підставі ст. 75 КК України від відбування такого покарання у виді позбавлення волі строком два роки з випробовуванням. Крім того, сторони погоджуються, що на підставі ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років. Витрати при проведенні судової експертизи № СЕ-19/109/11/3-217МРВ/20 від 15.06.2020 року в сумі 1634,50 грн. покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вказаному злочину визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 29 червня 2022 року просив затвердити.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку обвинуваченого та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 в ході розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 240 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення), класифікується як нетяжкий злочин, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам, та, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст. 472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_4 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діяння обвинуваченого за ч. 3 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на об`єктах природно-заповідного фонду.

Кваліфікація діяння ОСОБА_4 є правильною, оскільки вона ґрунтується на зазначених вище обставинах вчинення злочину і відповідно до ст. 349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, являється особою з інвалідністю ІІ групи.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, беззастережне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Визначаючись у призначенні покарання, із врахуванням особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч. 3 ст. 240 КК України (в редакції, що була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення) у вигляді позбавлення волі. А також, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, сторони дійшли згоди про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання та звільнення судом його на підставі ст. 75 КК України від відбування такого покарання у виді позбавлення волі строком два роки з випробовуванням, встановивши необхідний іспитовий строк та відповідні обов`язки з числа передбачених ст. 76 КК України. Витрати при проведенні судової експертизи № СЕ-19/109/11/3-217МРВ/20 від 15.06.2020 року в сумі 1634,50 грн. покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діяння ОСОБА_4 є правильною, а запропоноване угодою покарання також відповідає положенням ст. 65 КК України щодо тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушення, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України, слід вирішити питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

Питання щодо речових доказів та витрат на залучення експерта суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 370, 373, 374, 394, 468, 469, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2020 року, укладену між начальником Тлумацького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (Два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (Два) роки з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (Один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки протягом іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2020 року, на: транспортний засіб марки «ЗИЛ», модель 431412, тип спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 1992 року випуску, який згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_6 , жителю с. Бобрівники Монастириського району Тернопільської області, та яким фактично користується ОСОБА_4 в частині його відчуження та розпорядження; піщано-гравійну суміш, об`ємом 3,3 куб.м., яка завантажена на кузов транспортного засобу марки «ЗИЛ», модель 431412, тип спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 1992 року випуску в частині її відчуження, розпорядження та користування; дві лопати з дерев`яним штилем, які належать ОСОБА_4 в частині їх відчуження, розпорядження та користування, після набрання вироком законної сили скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню:

- транспортний засіб марки «ЗИЛ», модель 431412, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1992 року випуску, який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 , повернути власнику ОСОБА_6 ;

- зразки піщано-гравійної суміші, які після проведення експертизи переупаковано до спец-пакетів № 4062399, № 4062400 та № 4062401, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, знищити;

- піщано-гравійну суміш, об`ємом 3,3 куб.м., дві лопати з дерев`яним штилем, які належать ОСОБА_4 та які поміщено до мішка, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1634 (Одну тисячу шістсот тридцять чотири) гривень 50 копійок процесуальних витрат за проведення судової експертизи грунтів № СЕ-19/109/11/3-217МРВ/20 від 15.06.2020 року.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

ГоловуючийОСОБА_7