Справа № 565/586/22
Провадження № 1-кп/565/91/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2022 року за №0000077 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нові Підцаревичі, Маневицького району, Волинської області, з повною загальною середньою освітою, заміжньої, непрацюючої, засудженої вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 07.10.2021 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи засудженою вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 07.10.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, 28.12.2021 року у Вараському районному відділу Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області під підпис ознайомлена з умовами, порядком та обов`язками під час відбування покарання, попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України, за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, та отримавши направлення для відбування покарання до КП УК «Житлокомунсерсів» Вараської міської ради, що розташоване по вул. Кібенка, 3 у м. Вараш, Рівненської області, в порушення вимог ч. 3 ст. 40 КВК України, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання, у період часу з 14.04.2022 до 10.05.2022 до КП УК «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради не прибула та не приступила до виконання громадських робіт, тим самим умисно ухилилась від відбування призначеного їй судом покарання у виді громадських робіт в кількості 100 годин.

У судовому засіданні прокурор повністю підтримала обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, просила визнати її винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та звільнити від покарання у зв`язку з неможливістю призначення жодного з покарань, визначених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 389 КК України, а саме в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, визнала у повному обсязі та беззастережно. Показала, що представник органу пробації ОСОБА_5 завчасно повідомила її про необхідність відбування громадських робіт в КП УК «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради. Проте вона не відбувала покарання, оскільки не хотіла їх відбувати та було соромно ходити на такі роботи.

У зв`язку з повним визнанням вини обвинуваченою, прокурор просила суд обмежити обсяг дослідження доказів по справі, а саме: просила не досліджувати докази по доказуванню події кримінального правопорушення, винуватості ОСОБА_4 , оскільки обвинувачена вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, визнала час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення. Прокурор просила суд дослідити докази, що впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини, що характеризують особу обвинуваченої, пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 проти обмеження обсягу дослідження доказів по справі не заперечувала. Обвинувачена наголосила, що вона розуміє, що в разі визнання судом недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 під час судового розгляду справи, свою винуватість визнала повністю, щиро розкаялася, дала змістовні, повні та об`єктивні показання.

За таких обставин, суд вважає, що визнання ОСОБА_4 фактичних обставин справи є добровільними та істинними, а сама обвинувачена проінформована про відсутність в подальшому в неї права оспорювання цих фактичних обставин в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи доведені наявними в справі доказами, які не потребують дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає фактичні обставини справи доведеними.

Суд дійшов висновку, що ухилення від виконання громадських робіт, особою засудженою до цього покарання, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, ОСОБА_4 винна у його вчиненні.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування покарання до ОСОБА_4 за вчинення цього кримінального правопорушення, суд встановив наступне.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкцією ч. 2 ст. 389 передбачене покарання у виді арешту або обмеження волі.

Відповідно до ст.ст. 60 - 61 КК України, арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років, а обмеження волі - до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років; до осіб, що досягли пенсійного віку; військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 є матір`ю дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто дитини, яка не досягла семирічного віку, що виключає призначення їй такого покарання, як арешт чи обмеження волі.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише ті покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані.

В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу та звільнити особу від кримінальної відповідальності, або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Таким чином, ОСОБА_4 слід звільнити від покарання у зв`язку з неможливістю призначення жодного з покарань, визначених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

На підставі ст.ст. 53, 60, 61, 65, ч. 2 ст. 389 КК України, керуючись ст.ст. 374 - 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку з неможливістю призначення жодного з покарань, визначених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1