ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1298/22 Справа № 190/204/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, інваліда ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений заохочень не має, має одне стягнення від 21 січня 2022 року у вигляді попередження (самовільно покинув стрій відділення), яке не погашене у встановленому законом порядку, що не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
В апеляції:
- засуджений ОСОБА_5 просить застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтовування зазначає, що він має ряд захворювань та може пересуватись тільки за допомогою костилів. Також вказує, що від роботи він не відмовлявся, а йому було відмовлено адміністрацією установи у працевлаштуванні через його медичні застереження.
Заслухавши засудженого, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями п.п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці
За приписами ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 22 грудня 2018 року року, кінець строку - 13 жовтня 2023 року.
В установах виконання покарань засуджений ОСОБА_5 перебуває з 14 серпня 2018 року. Під час тримання в ДУ ДУВП № 4 характеризується посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 26 січня 2019 року і по теперішній час відбуває покарання в ДУ Пятихатська ВК № 122, не працевлаштований на виробництві у зв`язку з небажанням працювати, залучається до роботи з благоустрою території установи та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. До роботи ставиться задовільно.
Під час відбування покарання характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок дня установи. Заохочень не має, має одне стягнення.
Рішенням комісії ДУ Пятихатська ВК № 122 від 07 травня 2020 року засудженому було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації на підставі ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Рішенням комісії ДУ Пятихатська ВК № 122 від 18 березня 2021 року засудженому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
Так, колегія суддів зважає на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, в тому числі, якщо засуджений довів своє виправлення ставленням до праці.
Як слідує з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 не працевлаштований, посередньо характеризується, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Посилання засудженого на те, що він не може працевлаштуватися за станом здоров`я є безпідставним, оскільки відсутні належним чином медичні довідки про неможливість працевлаштування засудженого за станом з-доровя, а наявність в даної особи ІІІ групи інвалідності, згідно ч. 2 ст. 118 КВК України, не обмежує її права в працевлаштуванні. Більш того, згідно характеристики засудженого, останній залучається до роботи з благоустрою території установи та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, проте, згідно вимог КВК, до цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день, що в свою чергу не може свідчити про бажання засудженого довести своє виправлення стараннями у праці.
Колегія суддів також зважає на наявність у засудженого стягнення від 21 січня 2022 року у вигляді попередження (самовільно покинув стрій відділення), яке не погашене у встановленому законом порядку, що не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого.
В свою чергу, відсутність заохочень у засудженого ОСОБА_5 , є лише наслідком не бажання останнього стати на шлях виправлення та відсутністю спроб для вжиття необхідних заходів для об`єктивної оцінки адміністрацією установи додержання ним встановлених правил поведінки.
Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги засудженого не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки саме відбуття засудженим певного строку покарання, не є безумовною підставою для його звільнення від відбування покарання, так як поряд із необхідністю відбуття певного строку покарання, засуджений має довести своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
За наведених обставин, виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не визнання поведінки засудженого сумлінною.
Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі достатньо обґрунтованих мотивів.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4