Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3560/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12 липня 2022 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_9 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0001219 від 06.02.2016.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на те, що зміст повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 14.05.2019 року відповідає вимогам статей 276, 277 КПК України, повідомлення вручено особисто ОСОБА_9 відповідно до ст.278 КПК України та у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а доводи сторони захисту щодо відсутності достатніх доказів на підтвердження підозри, відсутність самої події та складу кримінального правопорушення не є підставною для скасування повідомлення про підозру.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, а своїм рішенням скасувати повідомлення про підозру відносно ОСОБА_9 від 14.05.2019 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України у кримінальному провадженні № 0001219, зобов`язати прокурора внести до ЄРДР відомості про скасування підозри ОСОБА_9 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення слідчого судді підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки слідчим суддею: всупереч вимогам п.18 ч.1 ст.3, п.3 ч.1 ст.276 КПК не надано оцінки доводами сторони захисту щодо необґрунтованості та безпідставності підозри і порушення порядку здійснення повідомлення про підозру; не досліджено матеріалів кримінального провадження та не взято до уваги докази, надані стороною захисту. Зокрема, у тексті повідомлення про підозру всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.277 КПК не зазначено розміру збитків, завданих інкримінованим злочинами, разом з тим, в інших процесуальних документах у даному кримінальному провадженні (наприклад, у клопотанні про обрання запобіжного заходу) сторона обвинувачення зазначає про нібито завдані збитки на суму 66 635 000 грн., саме такий їх розмір зазначено у довідці ТОВ «Русава-К» щодо заподіяних збитків від 15.02.2015. Крім того, обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого ст.206-2 КК, є спосіб його вчинення шляхом укладення правочинів з використанням саме підроблених або викрадених документів, печаток, штампів підприємства. При цьому, висновок судової почеркознавчої експертизи від 02.08.2018, на який посилається сторона обвинувачення як на підтвердження підробки підпису ОСОБА_10 у протоколі зборів учасників ТОВ «Русава-К» від 06.08.2014, має вірогідний характер, а тому не може бути розцінений як достовірний доказ факту підробки відповідних документів. В свою чергу, зі змісту повідомлення про підозру не вбачається, з використанням яких саме підроблених документів, печаток, штампів укладено договори поворотної фінансової допомоги та купівлі-продажу, зазначені при викладенні обставин кримінального правопорушення, у той час, як навіть неправомірність таких договорів (якщо б її було підтверджено) сама по собі ще не свідчить про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.206-2 КК, якщо при їх укладанні не використовувались підроблені документи. Зазначає, з тексту повідомлення про підозру випливає, що її зміст побудований виключно на припущеннях, заснованих на показаннях свідків, що є недопустимими доказами в силу притягнення останніх до кримінальної відповідальності за той самий злочин у подальшому, та при цьому не знаходить свого підтвердження у жодному документі, наявному в матеріалах кримінального провадження. Наголошує, що слідчий суддя протиправно обмежив межі розгляду скарги лише оцінкою дотримання порядку повідомлення про підозру без перевірки її обґрунтованості, не витребував і не дослідив матеріалів кримінального провадження, не надав жодної оцінки доказам і доводам сторони захисту щодо відсутності передбачених законом підстав для повідомлення про підозру.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлює, що кожен, хто притягується до кримінальної відповідальності, має право бути терміново та докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого йому звинувачення.
Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності. Підтвердженням цього є положення п.14 ч.1 ст.3 КПК України.
Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемгоф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» від 27 червня 1968 року), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінгайзен проти Австрії» від 16 липня 1971 року).
Більш того, зобов`язання щодо інформування обвинуваченого про характер і причину обвинувачення лежить виключно на стороні обвинувачення й не може бути виконано за допомогою пасивного надання інформації без звернення на неї уваги сторони захисту (рішення у справах «Mattoccia v. Italy», п.65; «ChichlianandEkindjian v. France», п.71). Обвинувачений повинен дійсно отримати інформацію. Правової презумпції отримання недостатньо (рішення у справі «C. v. Italy (dec.)»). Незрозуміла й неофіційна інформація не є достатньою (рішення у справах «Т. v. Italy», п.28, і «Шомоді проти Італії», п.75).
Отже, повідомлення про підозру є один із найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.
Апеляційний суд вважає, що матеріалами судового провадження підтверджується дотримання вимог кримінально-процесуального характеру при здійсненні повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 14.05.2019 року, у зв`язку з чим ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного відповідно до ст.42 КПК України в даному кримінальному провадженні.
Так, інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу та де законодавець, окрім термінів «здійснюється» та «складається», вживає також термін «вручається» в контексті повідомлення про підозру (частини перша і друга статті 278 КПК України).
Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Положеннями ч.1 ст.276 КПК України також передбачено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001219 від 06.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України.
14.05.2019 року в рамках даного кримінального провадження №0001219 від 06.02.2016 року, прокурором Івано-Франківської області ОСОБА_11 складено та підписано повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України, що виразилось у протиправному заволодінні майном підприємства шляхом організації документального виготовлення, оформлення, підписання та реєстрації правочинів з використанням підроблених документів, а також осіб, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло велику шкоду (а.6-9).
На переконання апеляційного суду, за своїм змістом повідомлення про підозру повністю відповідає вимогам ст.277 КПК України, містить всі необхідні відомості, складено належним суб`єктом та вручено з дотриманням порядку, визначеному в кримінальному процесуальному законі.
Зокрема, повідомлення про підозру містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , із зазначенням встановлених часу (дати), місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення, із зазначенням статті (частини статті) Кримінального кодексу України, анкетні відомості ОСОБА_9 , найменування кримінального провадження №0001219, зазначені права підозрюваного, а також наявні підписи прокурора, підозрюваного ОСОБА_9 про отримання повідомлення про підозру.
Порушень територіальної підслідності апеляційним судом також не встановлено, враховуючи той факт, що первинна реєстрація кримінального провадження проведена Кагарлицьким РВ ГУНП Київської області, а 30.10.2018 року постановою Генерального прокурора України здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено СУ ГУНП в Івано-Франківський області.
Стосовно доводів захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності органом досудового розслідування причетності його підзахисного до вчинення інкримінованого йому злочину, внаслідок чого підозра, на його думку, є необґрунтованою, колегія суддів зазначає наступне.
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
При вирішенні питання про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.
При цьому, за змістом ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Таким чином, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Оцінюючи в сукупності обставини провадження апеляційний суд вбачає, обґрунтованість підозри, в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини. На переконання колегії суддів, з матеріалів кримінального провадження №0001219 встановлено наявність інформації, яка вказує на можливість вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_9 .
При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування, допустимість доказів не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.
За таких обставин доводи апеляційної скарги, що стосуються недоведеності обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, недоведеності заподіяних збитків та способу вчинення злочину, недопустимості як доказів показань свідків та документів, вилучених під час обшуку за місцем проживання підозрюваного мають бути перевірені судом першої інстанції у разі розгляду даного кримінального провадження по суті.
Також слідчим суддею спростовані доводи захисника про порушення порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 .
Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч.1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вказані вимоги кримінального процесуального закону стороною обвинувачення дотримано.
Так, повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 14.05.2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України, 15.05.2019 року направлено ОСОБА_9 засобами поштового зв`язку у спосіб, передбачений ст.ст. 135, 278 КПК України, за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .
В подальшому, як пояснив у суді прокурор ОСОБА_6 , повідомлення про підозру, яке було складене 14.05.2019, у м.Івано-Франківськ вручити не було можливим, оскільки підозрюваний не проживає у вказаному обласному центрі. Враховуючи вказане та неодноразові попередні неявки підозрюваного на виклики сторони обвинувачення, прокурором Івано-Франківської області вжито заходи щодо якнайшвидшого вручення повідомлення про підозру, який особисто прибув до м.Києва, де о 14:60 16.05.2019 року на одній із вулиць міста вручив ОСОБА_9 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
За змістом ч. 1 ст. 278 КПК України у випадку неможливості вручення повідомлення про підозру в день його складення, воно вручається у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Факт вручення повідомлення про підозру 16.05.2019 ОСОБА_9 не заперечується стороною захисту та підтверджений його особистим підписом у повідомленні про підозру, без будь-яких зауважень, у тому числі щодо порядку процедури вручення.
Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги процесуального законодавства, порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними захисником підозрюваного в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 підлягають залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12 липня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_9 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0001219 від 06.02.2016, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :