Справа № 203/485/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження за обвинувальним актом №0001388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2021 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кашкарівка, Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, має неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 19.12.2014 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04.04.2014 року та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 10.08.2018 року звільнений з Криворізької ВК №100, по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 , -
ВСТАНОВИВ:
Так, ОСОБА_3 , приблизно о 21:14 год. 03.11.2021 року, перебуваючи поблизу будинку № 2 по вул. Пастера в м. Дніпро побачив раніше невідомого йому ОСОБА_6 , в руці якого знаходилась сумка чорного кольору. У цей час у ОСОБА_3 виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке перебувало у володінні ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у вказаному місці у зазначений час, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 та розуміючи те, що його дії є очевидними для потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, відкрито шляхом ривку вихопив з руки ОСОБА_6 належне йому майно, а саме, сумку чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон Samsung Galaxy A022/32GB Black (SM-A022GZKBSEK). Після чого, ОСОБА_3 разом із викраденим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , з місця вчинення злочину зник, отримавши змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 2 360 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердив обставини його вчинення, так як вони викладені у вироку вище, та пояснив, що дійсно у листопаді 2021 року на вул. Пастера у м. Дніпрі викрав у раніше незнайомого йому чоловіка сумку, у якій знаходився мобільний телефон. У скоєному щиро кається та просить суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився. Раніше надав суду заяву про слухання справи без його участі, в якій вказав, що цивільний позов заявляти не буде.
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, та, як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, врахувавши письмову заяву потерпілого, в якій він вказав, що не заперечують щодо розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, положення якої йому зрозумілі, заслухавши думки учасників судового розгляду, роз`яснивши учасникам судового провадження вимоги ст. 349 КПК України, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також, документів, що підтверджують процесуальні витрати по кримінальному провадженню та речові докази.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що вина ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 66 КК України - щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного.

Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, судді повинні керуватися як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 не вчинив жодних дій, які б свідчили про його щире каяття, а тому, суд не вбачає підстав для врахування його, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Так, при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходить із загальних засад призначення покарання, та враховує ступінь тяжкості, вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином ч. 2 ст. 186 КК України, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, не одружений офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та обставин, що його обтяжують, думку прокурора та потерпілого щодо призначення ОСОБА_3 покарання, приходить до висновку, що покарання у розмірі мінімальної межі санкції ч.2 ст.186 КК України, з реальним його відбуванням, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а також, в повній мірі відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Тобто, строк відбування покарання обвинуваченому слід обраховувати з дня обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 27 січня 2022 року.
Процесуальні витрати, у кримінальному провадженні, на проведення експертизи суд, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
До обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, підстави для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого у суду відсутні. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 засуджується до покарання у виді позбавлення волі, а тому, може ухилятися від його відбування.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 27 січня 2022 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №579-22 від 31.01.2022 в сумі 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки.

Речові докази:
- файл з порожнім стартовим пакетом «Київстар», свідоцтво про щеплення від Covid-19 на ім`я ОСОБА_6 1950 р.н. пляшку горілки «HLIBNY DAR» об`ємом 0,18л, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому;
- чотири ключи та ключ від домофону, повернути законному власнику;
- оптичний носій диск СD-R з відеозаписом від 03.11.2021 року; оптичний носій DVD-R диск 4,7 gb з відеозаписом від 25.01.2022 року, зберігати в матеріалах кримінального провадження №0001388.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1