Справа № 686/2596/22
Провадження № 1-кс/686/3586/22
28 квітня 2022 року м. Хмельницький
Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений телефонограмою.
Слідчий ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Прокурор ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому висловився про те, що не заперечує проти задоволення клопотання та скасування арешту на автомобіль «Mersedez-Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 .
Дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.
27.01.2022 близько 05 год. на 286 км. автодороги М-12 сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка», на виїзді із с.Пирогівці, Хмельницького району водій автомобіля марки «Mersedez-Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись зі сторони м.Хмельницький в напрямку смт.Летичів, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку, марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внаслідок ДТП водій автомобіля марки «Mersedez-Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому плечової кістки та госпіталізований до КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХМР в травматологічне відділення, водій автомобіля марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді забоїв та госпіталізований до КНП «Хмельницька обласна лікарня» ХМР через погане самопочуття за власним бажанням.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.01.2022 року накладено арешт на автомобіль «Mersedez-Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 17.09.2014, є ОСОБА_4 .
Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З урахуванням викладених обставин, позиції сторони обвинувачення, яка не заперечує проти задоволення клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність подальшої потреби у застосуванні до указаного майна заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в частині заборони користування.
З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність подальшої потреби у застосуванні до указаного майна заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
З огляду на наведене, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя