Справа № 152/602/22
В И Р О К
іменем України

06 липня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/602/22
Провадження №1-кп/152/89/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт від 29.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, щодо якого відсутні відомості про те, що він є пенсіонером або особою з інвалідністю, раніше не судимого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13.07.2016 року Центральним РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 22.05.2022 року,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_2 , маючи умисел на незаконне виготовлення, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, влітку 2021 року, виявивши на присадибній земельній ділянці домоволодіння по АДРЕСА_2 кілька дикоростучих рослин, зовні схожих на рослини коноплі, зірвав дозрілі рослини коноплі, переніс до будинку, де висушив, подрібнив, тобто умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», незаконно придбав, виготовив та зберігав наркотичний засіб без мети збуту, для власного вживання.

22.05.2022 року приблизно о 19 годині на АДРЕСА_2 , в якому він проживає, обвинувачений ОСОБА_2 , який, продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів, зберігав їх при собі, був зупинений працівниками поліції, у яких викликав підозру, після чого, під час спілкування з поліцейськими, повідомив про наявність у нього наркотичних засобів та в присутності понятих на пропозицію поліцейських добровільно видав останнім два згортки із сухою подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору у прозорих поліпропіленових пакетах, а також саморобний пристрій для куріння у виді обрізаної полімерної пляшки з отвором у нижній частині із нашаруванням на внутрішній поверхні.

Вилучена у ОСОБА_2 і надана на дослідження речовина рослинного походження, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/7105-НЗПРАП від 23.06.2022 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 92,25 г. Нашарування речовини, що знаходиться на внутрішній поверхні предмета-носія, містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, екстракт канабісу, масою у перерахунку на суху речовину 0,421 г.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» («Список №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1») (в ред. від 11.03.2022 року), канабіс та екстракт канабісу віднесені до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Згідно з наказом МОЗ України №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 року (в ред. від 01.03.2022 року), вага вилученого у ОСОБА_2 наркотичного засобу канабісу, становить розмір, більший від невеликого розміру, але менший від великого розміру.

Таким чином, суд встановив та вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне виготовлення, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України встановлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Частиною 2 ст.382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України, не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, в обвинувальному акті прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 (а.с.22-23) викладено клопотання, в якому прокурор просить суд, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до ч.1 ст.302 КПК України, розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.6-7).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву підозрюваного ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 на ім`я старшого прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_2 повідомив, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, його згода є добровільною (а.с.13-15).

Крім того, у цій заяві захисником адвокатом ОСОБА_4 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_2 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за його відсутності (а.с.15).

У кримінальному провадженні потерпілі особи відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , є кримінальним проступком.

Таким чином, при вивченні, згідно з частиною 2 ст.382 КПК України, у спрощеному провадженні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів судом встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання про розгляд обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності дотримання законної процедури та принципу рівності сторін під час кримінального провадження.
Зокрема, Суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини», рішення від 23.09.2014 року, остаточне рішення від 23.12.2014 року); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.
Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30.11.2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24.09.2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993 року, пункт 31).

Відтак, спрощене провадження щодо кримінального проступку, встановлене главою 30 КПК України, не порушує прав сторін кримінального провадження, з врахуванням того, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, їх позиція є добровільною, у зв`язку із чим суд вважає, що наявні підстави для розгляду обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000037, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування у формі дізнання докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена доказами, встановленими органом досудового розслідування, поза розумним сумнівом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 року у справі №166/361/19, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Доказами, встановленими органом досудового розслідування та проаналізованими судом, поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.309 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до обвинувального акту від 29.06.2022 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування останній визнавав вину та в заяві до суду також зазначив про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Відповідно до обвинувального акту від 29.06.2022 року, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини, встановлені органом досудового розслідування про те, що за фактичним місцем проживання виконавчим комітетом Шаргородської міської ради ОСОБА_2 характеризується позитивно як особа, щодо якої не надходили скарги про неналежну поведінку, в громадських місцях та побуті поводиться добре (а.с.53); за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської МЛ та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ ОСОБА_2 не звертався, відповідно до довідки за №584 від 26.05.2022 року (а.с.55).

ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.56).

Крім того, при вивченні обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, разом з тим, відсутні будь-які докази, що останній є пенсіонером, або особою з інвалідністю.

Таким чином, з урахуванням пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді обмеження волі без його реального відбування, тобто із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді обмеження волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з огляду на встановлені обставини кримінального провадження щодо вчинення ним незаконного виготовлення, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту та з огляду на пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, а також враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для застосування покарання у виді штрафу чи виправних робіт, та враховуючи, що покарання у виді арешту передбачає тримання засудженого в умовах ізоляції, тоді як покарання у виді обмеження волі не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_2 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Ця функція щодо призначення покарання за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі з випробуванням та іспитовим строком, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у рамках цього кримінального провадження не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи наркотичних засобів у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено 23.06.2022 року експертизу наркотичних засобів і надано висновок за №СЕ-19/102-22/7105-НЗПРАП (а.с.38-51), вартість експертизи становить 2076,58 грн. (а.с.37).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 2076,58 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 .

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Речові докази два згортки із сухою подрібненою речовиною рослинного походження у прозорих поліпропіленових пакетах, які поміщені до спецпакету НПУ SUD1141681; пристрій для куріння, що складається з обрізаної полімерної пляшки, яка поміщена до спецпакету НПУ ГСУ INZ2051321, визнані речовими доказами на підставі постанови від 22.05.2022 року (а.с.29) та направлені на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.31), підлягають знищенню, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 373-374, 381-382, 394, 395 КПК України, на підставі ч.1 ст.309 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та засудити його до покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: 2076 (дві тисячі сімдесят шість) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок за проведення експертизи наркотичних засобів 23.06.2022 року за №СЕ-19/102-22/7105-НЗПРАП.

Речові докази: два згортки із сухою подрібненою речовиною рослинного походження у прозорих поліпропіленових пакетах, які поміщені до спецпакету НПУ SUD1141681; пристрій для куріння, що складається з обрізаної полімерної пляшки, яка поміщена до спецпакету НПУ ГСУ INZ2051321, які визнані речовими доказами на підставі постанови від 22.05.2022 року та направлені на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, встановлених ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст.394 КПК України).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_5