Справа № 309/1315/22
Провадження № 1-кп/309/71/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (внесеного до ЄРДР за зареєстрованим №0000071 від 31.03.2022) стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фанчиково, Виноградівського району, Закарпатської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , пенсіонера органів внутрішніх справ, з вищою освітою, одруженого, вважається таким, що не має судимостей,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 129 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 30.03.2022, біля 15 год. 20 хв., перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_5 , через пошкодження ним сітки, якою огороджений дитячий майданчик, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, тримаючи у правій руці ножиці, замахувався ними на ОСОБА_5 та викрикував погрози йому фізичною розправою та вбивством, внаслідок чого викликав у потерпілого ОСОБА_5 відчуття страху за власне життя і реальні підстави побоюватися здійснення такої погрози вбивством.

Таким чином, ОСОБА_3 здійснив погрозу вбивством відносно потерпілого ОСОБА_5 , за обставин, коли були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тим самим вчинивши дії, передбачені частиною 1 статті 129 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 129 КК України, не визнав, суду пояснив, що того дня зранку йому подзвонив сусід і сказав приїжджай, бо на площадці ріжуть сітку, якою обгорожено дитячий майданчик. Він приїхав десь через 30 хв, там стояли сусіди і ОСОБА_5 , який різав сітку. Він викликав поліцію, яка відібрала пояснення і на цьому розійшлися. Після чого він купив другу сітку і десь о 15 год. приїхав, взяв стяжки та ножиці і почав налагоджувати сітку. Підійшов ОСОБА_5 з пакетом і в куртці, відштовхнув його і показав непристойний жест пальцем. Він спитав ОСОБА_5 що той робить, пішов на нього, матюкався, однак не погрожував йому. Ножиці тримав у руці, бо працював з ними, ножиці були обернуті гострими кінцями назад. Цими ножицями ОСОБА_5 не погрожував. Слово «Вціжу», яке він вжив значить « ОСОБА_8 ».

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що у березні 2022 року, точної дати не пам`ятає, десь о 16 год., він купив продукти та повертався додому. При вході в під`їзд на нього накинувся з ножицями ОСОБА_3 і наступаючи загнав його під інший під`їзд. Схопив його ззаду і притиснувши ножицями ткнув у жилетку. Він вирвався, а жилетка залишилася в руках ОСОБА_3 . Він почав знімати ОСОБА_3 на телефон, а той почав погрожувати його життю. Точний зміст слів не пам`ятає, але це були твердження ОСОБА_3 , що той вб`є його і нічого не боїться. При цьому ганяв його по двору, розмахуючи ножицями. Він злякався за своє життя, на допомогу не кликав, однак свідки події були. Зазначив, що між ним і ОСОБА_3 є неприязні відносини десь 1,5 роки на ґрунті спорудження незаконної огорожі на дитячому майданчику. Однак раніше конфліктів не було. Також зранку того дня він демонтував металеву сітку на дитячому майданчику з приводу якої виник конфлікт. При демонтажі ОСОБА_3 також кидався на нього.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.03.2022, ОСОБА_5 подав заяву у якій просить прийняти міри до гр. ОСОБА_3 , який 30.03.2022 о 15 год. 20 хв. у дворі будинку погрожував йому фізичною розправою.

Згідно протоколу перегляду відеозапису від 03.04.2022 року, який надав потерпілим ОСОБА_5 , відеозапис триває 25 секунд, який від першого лиця знімає ОСОБА_5 . На відео видно особу чоловічої статі, у чорних штанях, куртці та окулярах чорного кольору, з короткою стрижкою, який зовні схожий на ОСОБА_3 . У правій руці тримає предмет схожий на ножиці. При цьому ОСОБА_3 висловлювався нецензурно та висловлював погрози про вбивство та кидався на особу, яка веде відеозйомку. До протоколу долучено фотографію та відеозапис.

В судовому засіданні було проглянуто відповідний відеозапис з камери відеоспостереження і інформація зафіксована на ньому у повній мірі відповідає змісту протоколу перегляду відеозапису від 03.04.2022 року. Так, на відео зафіксовано особу чоловічої статі, міцної статури, у чорних штанях, куртці та окулярах чорного кольору, з короткою стрижкою, який як визнано учасниками кримінального провадження та встановлено судом є ОСОБА_3 . Такий тримає у правій руці ножиці, гострими кінцями до себе. ОСОБА_3 спочатку викрикнув «Ти кого послав ***?». Після чого крикнув «Я тебе вціжу». Та декілька разів кидався на особу, яка знімає відео, і якою як визнано учасниками кримінального провадження та встановлено судом є потерпілий ОСОБА_5 . При цьому протягом відеозапису, ОСОБА_5 декілька разів запитував «Ти взяв на мене ніж?». Також на відеозаписі зафіксовано білий пакет та чорну жилетку, які лежать на землі біля входу у під`їзд.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Частиною 1 ст. 129 КК України передбачена кримінальна відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

При кваліфікації за даною нормою не має значення, чи збирався винний здійснити свою погрозу вбивством, - достатньо того, щоб у потерпілого були реальні підстави боятися здійснення погрози.

Погроза може бути висловлена усно, письмово, конкретними діями, по телефону, через телекомунікаційну мережу тощо, як безпосередньо потерпілому, так і шляхом доведення до потерпілого через інших осіб чи з використанням технічних засобів передавання інформації.

Погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі і погрозою вбивством, слід вважати залякування особи застосування до неї такого насильства, в тому числі і залякування її вчинити вбивство. Погроза може полягати у висловлюваннях, жестах, демонстрації зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа приймає за справжню зброю, чи в інших діях. Погроза застосування фізичного насильства, в тому числі погроза вбивством, повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластися враження, що погроза буде реалізована. Така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи»).

Погроза вбивством може застосовуватись безпосередньо після її вираження. Або бути зверненою у майбутнє.

Злочин є закінченим в момент сприйняття потерпілим висловленої погрози позбавити його життя як реально, тобто як такої, що може бути виконана (здійснена).

Безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що ОСОБА_9 здійснив погрозу вбивством відносно потерпілого ОСОБА_5 за обставин, які свідчать, що у потерпілого були реальні підстави боятися здійснення погрози.

Вказані обставини встановлені показами потерпілого ОСОБА_5 , які узгоджуються також з відеозаписом з місця події.

При цьому даючи оцінку усім доводам сторони захисту щодо відсутності складу правопорушення, суд констатує, наступне.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає, що виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася ОСОБА_3 була здійснена погроза вбивством ОСОБА_5 .

Зокрема із показів потерпілого та проглянутого відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_3 , будучи особою міцної статури, тримаючи в правій руці ножиці, поводив себе надмірно агресивно по відношенню до ОСОБА_5 , викрикнувши при цьому «Я тебе вціжу» (що означає «Я тебе вдарю»), декілька разів кидаючись при цьому на потерпілого ОСОБА_5 .

З урахуванням того, що обвинувачений та потерпілий до того часу уже тривалий час перебували у неприязних відносинах, такі дії ОСОБА_3 (висловлена ним фраза та здійснені ним рухи), свідчать про здійснення ним погрози вбивством ОСОБА_5 , і виходячи з описаної вище обстановки, останній мав реальні підстави боятися здійснення такої погрози.

Усі доводи сторони захисту, які стосуються причини виникнення конфлікту, обставин, які передували конфлікту та мали місце зранку того дня, а також реальних причин згідно яких ОСОБА_3 узяв ножиці до рук, не мають якогось самостійного правого значення для правильності кваліфікації дій ОСОБА_3 , виходячи з диспозиції ч.1 ст. 129 КК України.

Щодо зауважень сторони захисту при перегляді відеозапису на те, як саме в руці тримає ножиці ОСОБА_3 , то з цього приводу суд зазначає наступне.

Так, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_3 тримає ножиці в правій руці гострими кінцями до себе. Водночас, це не виключає можливість спричинення ним тілесних ушкоджень, зокрема шляхом нанесення вертикальних ударів правою рукою зверху вниз, а отже не виключає відчуття небезпеки, яке повинен був відчувати потерпілий ОСОБА_5 .

Отже суд також вважає ці доводи сторони захисту недоречними.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом суд вважає доведеними поза розумним сумнівом факт здійснення ОСОБА_3 погрози вбивством потерпілого ОСОБА_5 , за обставин, коли були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тобто вчинення ним кримінального проступку, передбаченого частиною 1 ст. 129 КК України;

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, вважається таким, що не має судимостей. Щодо наданою стороною захисту позитивної характеристики на ОСОБА_3 від ОСББ, то суд бере до уваги певні зауваження прокурора та представника потерпілого з цього приводу щодо улаштування ним укриття для дитячого садочка під час повітряної тривоги та його толерантної поведінки, у зв`язку з чим критично оцінює таку характеристику.

Також, суд враховує думку потерпілого, який підтримав думку прокурора з цього приводу.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі, відсутність встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючих обставин, що обвинувачений у вчиненому щиро не розкаявся, що не свідчить про усвідомлення ним негативних наслідків від його дій суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 статті 129 КК України, у виді арешту.

Також потерпілим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, було заявлено до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди.

У своєму позові потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що під час конфлікту ОСОБА_3 наніс легкий удар ножицями в спину потерпілого, чим пошкодив його одяг, спортивний жилет фірми «Puma» вартістю 1985 грн. Крім того йому завдана моральна шкода, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру її немайнових втрат становлять 10 000 грн., які просить стягнути з ОСОБА_3 .

Цивільний відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність його вини.

Згідно з ч.1ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_5 під час конфлікту ОСОБА_3 наніс легкий удар ножицями в спину потерпілого, чим пошкодив його одяг, спортивний жилет фірми «Puma». Вказане повністю узгоджується з відеозаписом, на якому зафіксовано білий пакет та чорну жилетку, які лежать на землі біля входу у під`їзд, та фотографією з місця події, яка також долучена до протоколу перегляду відеозапису від 03.04.2022 року, на якій зафіксовано відповідний жилет з невеликими проколом на дві дірки, що узгоджується з твердженням ОСОБА_5 про те, що відповідним ударом ножиць було проколото його спортивний жилет. Доводи цивільного відповідача дані обставини жодним чином не спростовуються, а тому суд вважає їх встановленими. Також до позовної заяви ОСОБА_5 додано докази, які підтверджують, що жилет фірми «Puma» було придбано ОСОБА_5 за суму 1985 грн. Щодо посилання сторони захисту на те, що жилетка є б/у, то слід зазначити, що моменту її придбання у грудні 2021 року до події даного кримінального правопорушення пройшов незначений проміжок часу, що не свідчить про те, що на той момент вказана жилетка вже була зношеною чи втратила товарний вид.

А отже, оскільки кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 була завдана ОСОБА_5 матеріальна шкода на суму 1985 грн., то вказана сума шкоди підлягає стягненню на його користь з цивільного відповідача.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_5 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з ОСОБА_3 з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав цивільний позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_5 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченому стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 129 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1985 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хустський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1