КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3435/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

08 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2022,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2022 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.10.2022 включно, без визначення розміру застави.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховував дані про особу обвинуваченого, який працював, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, в той же врахував суд і тяжкість покарання в разі визнання обвинуваченого винуватим, відсутність належних гарантій підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики його ухилення від суду, відсутність будь-яких відомостей щодо неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою в зв`язку зі станом здоров`я, та дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2022, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24.10.2022 включно та обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора та всупереч вимогам діючого законодавства і практики Європейського суду з прав людини, обрано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою за відсутності будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також апелянт вказує, що ризики впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні не існують, а припущення щодо можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення не знайшли свого підтвердження під час досудового розслідування та судового розгляду.

Крім цього, апелянт зазначає, що жодних негативних характеристик відносно ОСОБА_6 стороною обвинувачення до суду не надано, останній раніше не судимий, має на утриманні малолітніх дітей.

Також, апелянт звертає увагу, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочинів, відверто повідомляв про всі відомі йому обставини події, при цьому має постійне місце реєстрації та проживання, на утриманні має двох малолітніх дітей, працевлаштований, за місцем реєстрації та роботи характеризується позитивно.

Апеляційна скаргазахисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не містить в собі клопотання про її розгляд за участі обвинуваченого та захисника, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001117, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.15, п. 1 ч.2 ст.115 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

26 серпня 2022 року в судовому засіданні головуючим поставлено на обговорення питання щодо доцільності тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , зважаючи на те, що строк дії запобіжного заходу, застосованого щодо нього у виді тримання під вартою спливає 04.09.2022. Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшилися ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 2 (два) місяці, тобто до 24.10.2022 включно, без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Прирозгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував дані про особу обвинуваченого, який працював, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, в той же час, суд врахував тяжкість покарання в разі визнання останнього винуватим, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики його ухилення від суду, відсутність будь-яких відомостей щодо неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою в зв`язку із станом здоров`я, та обґрунтовано встановив, що на даний час продовжують існувати ризики,передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, які характеризується підвищеною суспільною небезпекою, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років та довічне позбавлення волі,та дані про особу обвинуваченого, свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неспроможними.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, що він працює та раніше не судимий хоч і вказують про наявність соціальних зв`язків, однак на даному етапі провадження не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Також, те, що обвинувачений, як зазначає захисник, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу, не є достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
А враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя семи осіб, на думку колегії суддів, може свідчити про схильність обвинуваченого до вчинення дій насильницького характеру, зокрема, і вчинення іншого кримінального правопорушення.
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань, а тому доводи захисника в цій частині є безпідставними.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що його підзахисний активно сприяв розкриттю злочинів, відверто повідомляв про всі відомі йому обставини події, надавав клопотання про призначення йому експертизи за допомогою поліграфа на підтвердження його показань, не спростовує обґрунтованість встановлених судом першої інстанції ризиків, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжує існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, який на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказує на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2022, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.10.2022 включно, без визначення розміру застави без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4