ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1250/22 Справа № 192/932/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

представника Дніпровської

районної державної адміністрації

Дніпропетровської області ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра та адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 19 квітня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000073 від 19.04.2022, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 357 КК України.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що прокурором не надано доказів, що майно, на яке він просить накласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Також слідчий суддя зазначив, що лише показань ОСОБА_6 як потерпілої та свідка, а також її заяв про вчинення кримінальних правопорушень, та протоколу огляду, який лише підтверджує, що на земельній ділянці ростуть зернові культури, недостатньо для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт земельної ділянки. Крім того, право користування земельною ділянкою натепер має ОСОБА_6 , а оскільки земельна ділянка належить до земель держаної власності, то розпоряджатись нею має право держава в особі відповідного органу державної влади в межах, визначених законом.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :01:333:0001, площею 37,61 га, користувачем якої є
ОСОБА_6 , а власником є Солонянська районна державна адміністрація, шляхом заборони користування земельною ділянкою, будь яким фізичним або юридичним особами, окрім законного користувача ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор вказує на те, що в користуванні ОСОБА_6 відповідно до договору оренди землі від 28 листопада 2006 року, укладеного між Солонянською районною державною адміністрацією та нею, перебуває земельна ділянка за кадастровим номером :01:333:0001, площею 37,61 га для ведення фермерського господарства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 29108406, строк дії договору до 11 жовтня 2026 року. Звертає увагу на те, що відповідно до показів ОСОБА_6 її колишній чоловік ОСОБА_10 без надання нею відповідного дозволу як орендатора вказаної земельної ділянки восени 2021 року самовільно засіяв на ній 4 гектари пшениці та 4 гектари ячменю, а навесні 2022 року іншу її площу засіяв соняшником та кукурудзою. Зазначає, що 09 липня 2022 року дізнавачем вказана земельна ділянка, а також посіви сільськогосподарських культур, котрі маються на вказаній земельній ділянці, було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :01:333:0001, площею 37,61 га, користувачем якої є ОСОБА_6 , а власником є Солонянська районна державна адміністрація, шляхом заборони користування земельною ділянкою будь яким фізичним або юридичним особами, окрім законного користувача ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що слідчий суддя безпідставно відмовив в задоволенні клопотання прокурора, оскільки арешт на зазначену земельну ділянку та посіви сільськогосподарських культур, що знаходяться на ній, є єдиним можливим заходом, який за своєю сутністю вберегти цю земельну ділянку та врожай від нівелювання (знищення) їх доказового значення у цьому кримінальному провадженні. Вказує на те, що земельна ділянка та посів сільськогосподарських культур відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України. Звертає увагу на те, що внаслідок ненакладення арешту на вищезазначену земельну ділянку, ОСОБА_10 фактично і надалі може безкарно користуватися самовільно захопленою ним земельною ділянкою, отримувати від цього неправомірні доходи та не сплачувати при цьому жодних податків та зборів (таких як орендна плата користувачів земельних ділянок, земельний податок тощо).
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу ОСОБА_6 та в її інтересах адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги їх апеляційних скарг та скасувати ухвалу слідчого судді, представника Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_8 , який покладався на розсуд суду, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як слідує з матеріалів, в провадженні ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000073 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.357, ч.1 ст.197-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 травня 2022 року ОСОБА_6 звернулась до поліції із заявою, в якій вона просила вжити заходи щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_10 , який є фізичною особою-підприємцем та самовільно зайняв земельну ділянку, яка відповідно до договору оренди із Сурсько-Михайлівською сільською радою перебуває у її користуванні. За цією заявою 20 травня 2022 року було зареєстроване кримінальне провадження №0000204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.
08 липня 2022 року постановами прокурора було змінено кваліфікацію складу кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 20.05.2022 №0000204 з ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 197-1 КК України та об`єднано в одне провадження матеріали досудових розслідувань № 0000073 від 19.04.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та №0000204 від 20 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, та присвоєно єдиний номер 0000073.
Як вбачається з договору оренди землі від 28 листопада 2006 року, укладеного між Солонянською райдержадміністрацією та ОСОБА_6 , і довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 31.01.2022 (а.с. 28), власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:333:0001, площею 37,61 га, є держава, а користувачем на підставі договору оренди ОСОБА_6 .
У зв`язку з вищенаведеним прокурор Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На думку колегії суддів, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже визначальним критерієм для віднесення тих чи інших предметів до речових доказів у конкретному кримінальному провадженні виступають ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується.
Кримінальний процесуальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів провадження слідує, що до клопотання прокурора про арешт майно долучено протоколи допиту ОСОБА_6 як потерпілої та свідка, її заяву про вчинення кримінальних правопорушень, протокол огляду, який підтверджує, що на земельній ділянці ростуть зернові культури.
В ході судового розгляду апеляційним судом не встановлено, та прокурором в клопотанні не доведено необхідності вжиття такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт зазначеного майна, оскільки не надано доказів про визнання такого майна речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність достатніх правових підстав для арешту земельної ділянки
При цьому, усі доводи прокурора та адвоката ОСОБА_11 , викладені в апеляційних скаргах щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу суду оскільки, на думку колегії суддів, фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
За викладених обставин в колегії суддів відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття за клопотанням прокурора заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра та адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000073 від 19.04.2022, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 357 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3