Справа № 367/551/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав в режимі відеоконференції клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Кримінальне провадження № 0001337 від 29.07.2019 перебуває на розгляді Ірпінського міського суду Київської області.
У відповідності до Розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ з Ірпінського міського суду Київської області змінено на Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.
05 квітня 2022 року прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були наявні під час обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не зменшилися та продовжують існувати, а саме: ризик переховування; знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для справи та незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом підбурювання, вмовляння або залякування.
Зокрема, можливість переховування від суду прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду. Про існування ризику ухилення від суду вказує також і те, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник та намагався переховуватись сам, а також сховати сліди злочину. Крім того, ОСОБА_9 є жителем іншої області, який непрацевлаштований і не має джерел до існування. Незаконний вплив на потерпілу та свідків пояснює тим, що обвинувачений, знаючи їх місце проживання, матиме змогу впливати на них шляхом залякування з метою схиляння до зміни показань. Водночас, за твердження прокурора існує ризик знищення, переховування та спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Зі змісту клопотання вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_9 на підставі ухвали суду застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду від 08 лютого 2022 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 08 квітня 2022 року.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні вважаючи, що підстави для продовження строку його тримання під вартою відсутні, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. В обґрунтування такої позиції відзначив, що на доведення заявлених ризиків, прокурором не долучено до клопотання жодного доказу, що об`єктивно засвідчував би їх існування. Вказував, що твердження прокурора про відсутність у ОСОБА_9 сталих соціальних зв`язків не відповідають дійсності, оскільки він має родину: дружину та синів, з якими разом проживає. Просив врахувати, що матір обвинуваченого важко хворіє та потребує догляду. Звернув увагу суду також на те, що клопотання прокурором внесене до суду з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 199 КПК України, а отже воно не відповідає вимогам процесуального закону. Водночас відзначив, що підзахисний звернувся до Президента України з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження ним військової служби за призовом, а тому у продовженні строку тримання ід вартою слід відмовити.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши доводи клопотання та перевіривши матеріали, долучені до клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 194 КПК України визначено обставини, достатність доказів існування яких суд зобов`язаний встановити під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Крім того, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд перевіряє наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до вимог п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для справи та впливати на свідків чи потерпілого.
У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який законом про кримінальну відповідальність передбачено у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини суворість передбаченого покарання хоча і є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, а тому даний ризик слід оцінювати з урахуванням низки факторів, які можуть підтвердити його існування.
При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість передбачуваного злочину; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; репутація, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З`ясовуючи наявність таких факторів, судом встановлено, що обвинувачений непрацевлаштований, а отже постійного джерела доходу він не має, після вчинення злочину залишив місце свого проживання та намагався переховуватись сам та скрити сліди злочину шляхом підпалу тіла жертви.
Доводи захисника про те, що наявність родини, позитивна характеристика за місцем проживання, та необхідність догляду за хворою матір`ю є стримуючими факторами у житті ОСОБА_9 , які зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку, суд оцінює критично з огляду на те, що після вчинення злочину, ОСОБА_9 залишив родину за місцем свого проживання в місті Житомирі та переховувався. Крім того, згідно з копією медичної довідки від 30 липня 2019 року, матір обвинуваченого ОСОБА_11 потребує довготривалого медичного лікування.
Щодо ризику впливу на потерпілу та свідків, слід зазначити, наступне.
Клопотання прокурором до суду внесено згідно з Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану». Законом України «Про внесення змін до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03 березня 2022 року, таке Розпорядження голови Верховного Суду є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Зважаючи на підстави внесення клопотання прокурором до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, враховуючи, що така підстава зумовлює також передачу кримінального провадження із суду, який здійснював судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , з огляду на те, що основною засадою кримінального провадження є безпосередність дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що наявними також є ризик впливу на потерпілу, свідків та потерпілу.
Разом з тим, наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання суду а ні у клопотанні, а ні в судовому засіданні прокурором не доведена.
Таким чином, у кримінальному провадженні залишаються актуальними заявлені прокурором ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілу; станом на даний час такі ризики не зменшились, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Виключність підстав для такого рішення є доведеною.
Доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення у вчиненні злочину ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки здійснення судового провадження у кримінальному провадженні свідчить про достатність зібраних під час досудового розслідування доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення.
Посилання захисника на те, що клопотання прокурором внесено до суду з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України в жодній мірі не спростовує наявність існуючих у кримінальному провадженні ризиків.

Отже, суд вважає, що в даному випадку продовження строку утримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та вважає, що його слід задовольнити, оскільки прокурор довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 на свободу.
Відповідно до п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вважає за необхідне визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 спричинив загибель людини.
Щодо повідомлення захисником про те, що підзахисний звернувся до Президента України з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження ним військової служби за призовом, а отже це є підставою для відмови у задоволенні клопотання, суд відзначає таке.

Статтею 616 КПК України передбачена можливість скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Однак, за змістом вказаної статті процесуального закону, таке клопотання, за попереднім зверненням з ним обвинуваченим до прокурора, подається до суду саме прокурором.

Як встановлено в судовому засіданні, з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період обвинувачений ОСОБА_9 до прокурора не звертався та, відповідно, до суду таке клопотання прокурор не вносив.

Крім того, звернення з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби, обвинуваченим у вчиненні злочину за ст. 115 КК України, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Керуючись ст.ст.7, 9, 177, 182, 183, ч. 6 ст. 193, ст.ст.194, 331 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 07.04.2022 до 05.06.2022 включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3