ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, працюючого на ТОВ «М`ясторгпродукт» обвалювальником м`яса, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12.10.2020 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 ч. 3 ст.185 КК України,
07 серпня 2020 року, близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні загального коридору фізкультурно-оздоровчого комплексу ДЮСШ №1, що розташований за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні по вул. Добровольського, №30, виявив велосипед «Intenzo Vector 26», білого кольору, після чого у нього виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, скоїв крадіжку вищевказаного велосипеду марки «Intenzo Vector 26», білого кольору, вартістю 4273 грн. 33 коп., що належав ОСОБА_7 .
Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на суму 4273 грн. 33 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
20 серпня 2020 року, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні загального коридору квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , що знаходяться на першому поверсі у першому під`їзді буд. АДРЕСА_5 , виявив велосипед марки «Azimut», моделі «Viper», темно-сірого кольору, після чого у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом пошкодження велосипедного замка, за допомогою якого велосипед був пристебнутий до зафіксованої у стіні скоби, скоїв крадіжку велосипеду марки «Azimut», моделі «Viper», темно-сірого кольору, з рамою 19 розміру, колеса 26 розміру, вартістю 2500 гривень, що належав ОСОБА_8 .
Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 2500 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
20 серпня 2020 року, близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні загального коридору квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , виявив велосипед марки «Active alu Trekking 26», сірого кольору, після чого у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом вільного доступу, скоїв крадіжку велосипеду марки «Active alu Trekking 26», сірого кольору, вартістю 4660 грн. 83 коп., що належав ОСОБА_9 .
Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 4660 грн. 83 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
21 серпня 2020 року, близько 06 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув на п`ятий поверх у другому під`їзді буд. АДРЕСА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом виймання скла у дверях загального коридору квартир АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 », червоно-помаранчевого кольору, вартістю 3683 грн. 33 коп., що належав ОСОБА_10 .
Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 3683 грн. 33 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними з проникнення до іншого приміщення, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
21 серпня 2020 року, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув на третій поверх у третьому під`їзді буд. АДРЕСА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, шляхом підбору ключа до вхідних дверей загального коридору квартир АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 та АДРЕСА_15 , проник до його приміщення, звідки скоїв крадіжку велосипеду «ANNAMIR 26», чорно-жовтого кольору, вартістю 2500 гривень, що належав потерпілій ОСОБА_11 .
Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 2500 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними з проникнення до іншого приміщення, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, об`єм викраденого не заперечував. Просив суворо не карати, щодо покарання погодився з думкою прокурора.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину.
У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 питання про призначення покарання залишили на розсуд суду, заявлені цивільні позови до обвинуваченого підтримали повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна. Його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, працює на ТОВ «М`ясторгпродукт» обвалювальником м`яса, суспільно корисною діяльністю не займається, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, має постійне місце проживання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди, завданої злочином. Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання, судом не встановлено.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку представників потерпілої юридичної особи, які на суворому покаранні не наполягали, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, з урахуванням правил призначення покарання за незакінчений злочин, передбачених ст.68 КК України.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, його молодий вік, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Цивільні позови підлягають задоволенню.
Судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 3269 грн. 00 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі
-відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі;
-згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.10.2020 у справі № 534/1253/20, призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від цього покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,
роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
Судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у сумі 3269 грн. 00 коп. стягнути з обвинуваченого.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди на суму 4273 гривень 33 копійки задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 4273 гривень 33 копійки майнової шкоди на користь ОСОБА_7 .
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди на суму 2500 гривень 00 копійок задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 2500 гривень 00 копійок майнової шкоди на користь ОСОБА_8 .
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди на суму 4660 гривень 83 копійки задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 4660 гривень 83 копійки майнової шкоди на користь ОСОБА_9 .
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди на суму 3683 гривень 33 копійки задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 3683 гривень 33 копійки майнової шкоди на користь ОСОБА_10 .
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди на суму 2500 гривень 00 копійок задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 2500 гривень 00 копійок майнової шкоди на користь ОСОБА_11 .
Судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 3269 грн. 00 копійок стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 .
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати.
Речові докази у справі відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та потерпілим роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченому, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1