ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1153/22 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч.4 ст. 189 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування, зокрема щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 травня 2022 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції врахував суворість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим, ступень тяжкості інкримінованих злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, його особу, який раніше судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, а також той факт, що на розгляді у суді перебуває ще 3 обвинувальні акти щодо обвинуваченого, й встановивши, що заявлені прокурором ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановленні при обранні цього запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, й жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для їх запобігання, дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що рішення суду є незаконним та постановлене з грубим порушенням вимог кримінального процесуального права. Вказує, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороні захисту не вручалось та було розглянуто без їх виклику. Також звертає увагу на те, що прокурор у своєму клопотанні безпідставно послався на ЗУ "Про внесення змін до КК України щодо посилення відповідальності за мародерство", оскільки мародерство є військовим злочином та суттєво відрізняється від злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , що свідчить про порушення принципів презумції невинуватості, змагальності та рівності.

Захисник посилається й на те, що суд залишив поза увагою подане клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув клопотання прокурора за участі іншого захисника від якого обвинувачений відмовився, що свідчить про порушення його права на захист. Також вказує, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було зобов`язано ТУ ДБР в м. Полтаві внести відомості до ЄРДР де потерпілим є ОСОБА_6 за ст.ст. 365, 371 КК України, що свідчить про порушення його прав стороною обвинувачення. Окрім того, апелянт указує, що ОСОБА_6 має запобіжний захід у іншому кримінальному проваджені у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, яка була внесена, однак суд проігнорував ці обставини.

До того ж, вказує, що жодних дій щодо намагання обвинуваченим переховуватись вчинено не було, зокрема ОСОБА_6 з 22.11.2021 по 03.12.2021 офіційно перебував на лікуванні, згідно довідки № 141426 мав перелом 3/4 гомілки та в цей період їздив до лікарні, вільно пересувався містом та проживав за місцем реєстрації та жодних дій на оголошення до розшуку, чи інших дій передбачених КПК України щодо невиконання ухвали суду ним вчинено не було. При цьому, доводи прокурора про недійсність цієї довідки належним чином судом не перевірені. Водночас, на думку апелянта, суд безпідставно послався на існування інших обвинувальних актів щодо обвинуваченого, оскільки слід враховувати конкретне обвинувачення та ризики, які є доведеними та обґрунтованими.

Разом з цим, захисник вказує на те, що ОСОБА_6 до затримання проживав за місцем реєстрації, де характеризується позитивно, має молодшого брата, який перебуває у будинку сімейного типу та має намір встановити опікунство. Також, зазначається у скарзі на тому, що ОСОБА_6 працевлаштований за договором та мав активну громадську позицію, приймав участь у діяльності громадський організацій та після перенесення ним ковіду потребує медичного огляду, тому з урахуванням вищезазначених обставин, на переконання захисника, ухвала підлягає скасуванню.

До початку розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заявив про відвід головуючій судді у цьому провадженні ОСОБА_2 , після чого бажання приймати участь у подальшому розгляді скарги не виявив та покинув кімнату установи відбування покарань.

З огляду на викладене та те, що в апеляційній скарзі сторана захисту не заперечувала проти розгляду скарги без участі обвинуваченого, а також враховуючи те, що від захисника надійшло клопотання про розгляд скарги без її участі, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд скарги за відсутності як обвинуваченого, так і захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000095 від 24.01.2020, зокрема щодо ОСОБА_6 , за ознаками злочинів передбачених, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_6 22 листопада 2021 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотаннь прокурора був продовжений, зокрема оскаржуваною ухвалою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, й правомірно не визначив розмір застави у цьому провадженні.
Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, суворість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, тяжкість інкримінованих злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, його особу, який раніше судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, а також його негативну репутацію, та той факт, що на розгляді у суді перебувають інші обвинувальні акти щодо ОСОБА_6 , й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 й належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики у провадженні, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є обґрунтованими,які об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи скарги про те, що прокурор та суд безпідставно послалися на існування інших обвинувальних актів щодо обвинуваченого, є неспроможними, оскільки ці обставини, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 178 КПК України, враховуються як при обранні, так і при продовженні запобіжного заходу, та не є у цьому випадку порушенням принципу презумпції невинуватості.

Що стосується доводів апелянта про те, що під час розгляду клопотання було порушено право на захист ОСОБА_6 , оскільки суд розглянув клопотання прокурора за участі іншого захисника, є безпідставними, оскільки обвинувачений та його захисники були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання, але у судові засідання не з"явились, на підтвердження причин поважності такої неявки відповідних документів не надали, та з урахування обмежених строків розгляду клопотання, судом, у відповідності до вимог закону, для захисту інтересів обвинуваченого, було залученого іншого захисника.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороні захисту не вручалось, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_6 відмовився отримувати копію клопотання прокурора, у зв`язку з чим працівниками ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» було складено відповідний акт, який є в матеріалах провадження.
Отже, будь-яких порушень права обвинуваченого на захист під час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора, за наведених в скарзі мотивів, не встановлено.
Доводи в скарзі про те, що згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зобов`язано ТУ ДБР в м. Полтаві внести відомості до ЄРДР за ст.ст. 365, 371 КК України щодо порушення прав ОСОБА_6 й це свідчить про зловживання з боку сторони обвинувачення, є передчасними та не можуть бути предметом розгляду на цьому етапі провадження.

Посилання апелянта на те, що прокурор у клопотанні про продовження строків тримання під вартою безпідставно послався на ЗУ "Про внесення змін до КК України щодо посилення відповідальності за мародерство", апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки прокурор, з урахуванням принципу диспозитивності, обґрунтовує заявлене клопотання на власний розсуд тими обставинами, які вважає за необхідне для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та порушень судом першої інстанції при розгляді цього клопотання апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підляає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4