ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/331/22 Справа № 711/1312/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000093 від 11.07.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 травня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 липня 2022 року, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження №0000093 від 11.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні 20 травня 2022 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19.07.2022, включно.

Продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що останній обвинувачується у вчиненні ряду корисливих кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України кваліфікується, як тяжке, у зв`язку з чим йому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. ОСОБА_7 не працює, не має офіційного джерела доходу, тому місцевий суд прийшов до висновку, що є підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, вказані ризики не зменшились та продовжують існувати, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, суд прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Тоді як надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд взяв до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

В свою чергу, враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд прийшов до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, на час проведення судового розгляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від суду, не втратили свою актуальність. Об`єктивних даних що вказують на зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, які можуть слугувати підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу суду не надано.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20.05.2022, обравши відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що наявність підозри в тому, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, знищить, сховає або спотворить речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливатиме на свідків, вчинить інше кримінальне правопорушення - судом в ухвалі нічим не обґрунтовано.

Вказує, що враховуючи невідповідність обвинувального акту, вимогам ч.2 ст.291 КПК України, усі докази у кримінальному провадженні повинні бути визнані, згідно п.2 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими, при тому, що розумні строки в цій справі майже вдвічі перевищені.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, один з яких відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_7 систематично вчиняє злочини у сфері обігу наркотичних засобів, за що двічі був засуджений.

Одночасно із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не працює, не має офіційного джерела доходу та те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене.

При цьому, прокурором доведено наявність існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування щодо ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, оскільки вони не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що наявність підозри в тому, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, знищить, сховає або спотворить речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливатиме на свідків, вчинить інше кримінальне правопорушення - судом в ухвалі нічим не обґрунтовано.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неспроможними, так як розглядаючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевим судом, з дотриманням вимог КПК України та врахуванням положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практики Європейського суду з прав людини, належним чином вмотивовано своє рішення з даного приводу.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що враховуючи невідповідність обвинувального акту, вимогам ч.2 ст.291 КПК України, усі докази у кримінальному провадженні повинні бути визнані, згідно п.2 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими, оскільки у даному випадку розглядається питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Тоді як питання відповідності обвинувального акта вимогам КПК України, у даному випадку не вирішувалося, та яке вирішується на підставі ч.3 ст.314 цього Кодексу.

Що стосується розумного строку судового розгляду кримінального провадження, який на думку ОСОБА_7 майже вдвічі перевищені, то колегія судів вважає, що зазначені обставини, у даному випадку, також не є предметом розгляду та які не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в кожному конкретному кримінальному провадженні різні строки судового провадження можна вважати розумними.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 20 травня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 липня 2022 року, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді