ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6650/17
провадження № 1-кп/753/139/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

основних присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

запасної присяжної ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003900, за обвинуваченням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_13 .

Головуючим у судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , строк дії якого спливає.

Сторона обвинувачення, думку якої підтримав представник потерпілого, вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та продовження даного виду запобіжного заходу, і застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 , думку якого підтримали захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_12 та обвинувачений, категорично заперечував проти продовження найсуворішого запобіжного заходу та просив змінити запобіжний захід на альтернативний, не повязаний із триманням під вартою. При цьому вказував на недоцільність продовження строку тримання під вартою, оскільки кожний місяць на вирішення даного питання або клопотання про зміну запобіжного заходу витрачається час. Звертав увагу, що ризики, заявлені стороною обвинувачення, належним чином не аргументовані, а сама тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для позбавлення обвинуваченого волі. Також просив врахувати, що з огляду на стадію інкримінованих ОСОБА_13 правопорушень, обвинувачений вже відбув строк максимального покарання, яке може бути призначене судом відповідно до ст. 68 КК України, крім того положення ч. 3 ст. 176 КПК будь-яких заборон для застосування інших запобіжних заходів не містить та в цілому пред`явлене обвинувачення є недоведеним. Вважав, що граничні строки тримання особи під вартою 12 місяців, сплили на підставі ч. 3 ст. 197 КПК України, при цьому ОСОБА_13 незаконно утримується в Ізоляторі тимчасового утримання, в якому немає відповідних умов у тому числі і щодо надання медичної допомоги. Також, в інших кримінальних провадженнях, зокрема тих, в яких ОСОБА_13 звинувачують у більш тяжких злочинах, щодо останнього застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Також просив врахувати виключно позитивні дані щодо особи ОСОБА_13 .

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, в даному конкретному випадку суд вважає підозру відносно ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, небезпідставною, оскільки кримінальне провадження направлено до суду з обвинувальним актом. При цьому обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження та потерпілим доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Також суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

При цьому попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризику втечі, суд, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, встановив наявність ще і інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Судом береться до уваги, що, судове провадження триває, можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків продовжує існувати, при цьому та обставина, що вказані особи судом допитані, не свідчить про неможливість вчинення на останніх тиску з метою зміни показань.

Крім того, обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують ризик переховування та ризик перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_13 , який хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, будучи достовірно обізнаним про те, що Дарницьким районним судом м. Києва відносно нього здійснюється судове провадження, що підтверджується даними про вручення судового повідомлення, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останнього, який перебуває в статусі обвинуваченого, знову повідомлено про підозру, суд вважає що ризик ухилення ОСОБА_13 від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним. При цьому дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого немає.

Дані про те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та судимостей не має, одружений та має на утриманні дітей, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Наявність громадянств інших країн, міцні дружні та ділові стосунки в Україні та за її межами, майновий стан обвинуваченого, свідчать про підвищений ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому суд погоджується з твердженням сторони захисту про те, що зі с плином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, знижуються, проте, на думку суду, наведені ризики продовжують існувати і є реальними, і стороною обвинувачення доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи та даних щодо особи обвинуваченого, а також забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи.

При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, об`єктом яких є різноманітний спектр суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом.

Доводи сторони захисту щодо порушення граничного строку перебування під вартою, на думку суду, пов`язані з власною інтерпретацією норм кримінального процесуального закону, оскільки положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України чітко передбачено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати 12 місяців. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що положеннями вказаної частини статті встановлено сукупний строк тримання під вартою під час досудового розслідування, а не судового розгляду, будь-яких порушень граничного строку перебування під вартою суд не вбачає.

Посилання сторони захисту на те, що з урахуванням всього часу перебування під вартою по всім кримінальним провадженням, та з урахуванням порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання день за два, ОСОБА_13 вже відбув можливе покарання, є неспроможними, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано положеннями ст. 72 КК України, а вирішення питання щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень або вироків врегульовано положеннями ст. ст. 70 та 71 КК України відповідно, при цьому на даний час ОСОБА_13 покарання не призначено.

Враховуючи викладене суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існує справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, які би свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.

Твердження сторони захисту про застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів в інших кримінальних провадженнях, як на підставу для зміни запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, є неспроможними, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на прийняття рішення з вказаного питання у даному кримінальному провадженні.

Відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні. Натомість згідно відповідей на неодноразові запити суду щодо медичної допомоги обвинуваченому, останньому своєчасно забезпечено як проведення консультацій лікарів, так і отримання відповідного лікування, у тому числі стоматологічного.

Також, судом неодноразово зверталась увага, що вирішення питання щодо утримання в місці попереднього ув`язнення у даному випадку не відноситься до компетенції суду.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, вислухавши думку учасників судового провадження щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України прийняття рішення щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у даному провадженні є правом, а не обов`язком суду, при цьому з урахуванням всіх обставин справи та даних щодо особи обвинуваченого підстав для визначення розміру застави не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 09 вересня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя