Справа № 452/666/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1158/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000568 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2021 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Береги Самбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2021, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки за ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт накладений на автомобіль марки «Меrсеdеs-Веnz Sprinter 313», номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував під керуванням ОСОБА_7 .

Скасовано арешт накладений на автомобіль марки «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував під керуванням ОСОБА_10 .

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

Апелянт не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, у вчинені інкримінованого ним злочину, вважає вказаний вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушені правил дорожнього руху в результаті чого відбулося ДТП в наслідок якої одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, а дві особи отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також що робота обвинуваченого не пов`язана з керуванням транспортним засобом, а тому апелянт вважає безпідставним не призначення судом першої інстанції обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 07.08.2019 року, біля 07 години 45 хвилин, керуючи автомобілем марки «Меrсеdеs Веnz Sprinter 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі Дроздовичі-Міженець-Бісковичі у напрямку до с. Дроздовичі, при проїзді ділянки вказаної автодороги між селами Бісковичі та Воютичі Самбірського району Львівської області, поблизу прилягання зліва польової дороги, яка веде до с. Воютичі, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (у частині визначення термінів "дорожня обстановка", "дорожні умови", "безпечна швидкість", "перевага у русі"); Розділу 2 п. 2.3.б, д); Розділу 10 п. п. 10, 10.4; Розділу 14 п. 14.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він не стежив за дорожньою обстановкою та невідповідно зреагував на її зміну, перед початком виконання маневру повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_10 , який у цей час був на смузі зустрічного руху у процесі виконання маневру обгону.

У результаті таких дій з боку водія ОСОБА_7 відбулось зіткнення між автомобілем «Меrсеdеs Веnz Sprinter 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував та автомобілем «Renault Megane Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_10 . У результаті зіткнення водій автомобіля «Renault Megane Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_11 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження та заподіяло тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_12 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення (а саме злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_13 , підтриману захисником-адвокатом ОСОБА_14 про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишенні вироку суду першої інстанції без змін, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України. При звільненні обвинуваченого від відбування показання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на ОСОБА_7 ряду обов`язків у відповідності до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, було враховано думку потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні подала клопотання, в якому просила врахувати, що не має та в подальшому не буде мати жодних претензій, в тому числі майнового та морального характеру до ОСОБА_7 , оскільки ним повністю відшкодовано завдану їй шкоду; цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заявляти не буде. Потерпілий ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_12 також зазначили в судовому засіданні, що жодних претензій до обвинуваченого у них немає і вони просять не позбавляти його прав водія та не суворо карати.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги доводи прокурора про тяжкість наслідків кримінального правопорушення, однак при призначенні покарання суд має виходити не лише із тяжкості злочину та його наслідків, а із усіх обставин даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення покарання обвинуваченому без позбавлення його волі.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, щире каяття у скоєному, думку потерпілої сторони, які претензій до обвинуваченого не мають і не будуть мати та просили не суворо карати та не позбавляти прав.

У суді апеляційної інстанції з`ясовано, що ОСОБА_7 є єдиним годувальником у сім`ї і на даний час він працює на посаді водія (а.с.41), у нього посвідчення водія фактично по всіх категоріях (а.с.58), позитивно характеризується з місця проживання (а.с.59). Крім того суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, враховує стан здоров`я дружини обвинуваченого - ОСОБА_15 , 1957 р.н., яка перебуває на його утриманні і потребує постійного лікування, спостереження і надання, при потребі, медичної допомоги та транспортування до медичного закладу (а.с.42)

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_13 основне покарання, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його зміни покарання чи застосування додаткового покарання до обвинуваченого в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Призначене покарання буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Покликання прокурора в апеляційній скарзі не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення. Апеляційні вимоги прокурора не знайшли підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено. Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2021 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: