Справа № 185/1977/21
Провадження № 1-кп/185/351/22
У Х В А Л А

24 травня 2022 року м.Павлоград
Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, під час запровадженого Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні, в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, обвинувальний акт з додатками складений у кримінальному провадженні № 0000077 від 22 січня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, обґрунтовуючи його тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися і не відпали.

На переконання прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників судового розгляду, та продовжити свою злочинну діяльність.

Водночас, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, клопочуть про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який.

Зокрема, захисник та обвинувачений ОСОБА_7 зазначили, що у нього немає намірів переховуватися від суду в зв`язку з тим, що він має стійкі соціальні зв`язки має неповнолітню дитину, рідну сестру, матір та батька, численних побратимів з числа осіб, з якими він приймав участь у бойових діях під час проведення АТО, колег по службі в МНС України, тощо.

Також обвинувачений ОСОБА_7 , в сенсі заявлених прокурором ризиків зазначив, що немає жодного наміру незаконно впливати на учасників судового розгляду, тікати або переховуватися, оскільки має твердий намір стати на захист Держави Україна, прийняти участь у бойових діях з захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

Продовжувати злочинну діяльність, як зазначив обвинувачений, він також не має наміру, оскільки раніше не був судимий та не має кримінального минулого.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначених питань, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинувачених від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання під вартою.

При цьому, судом враховуються і інші обставини, що встановлені судом при вирішенні питання про запобіжний захід, що наводяться у цій ухвалі.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України»).

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимим, має неповнолітню дитину 2015 року народження, рідну сестру, матір та батька, численних побратимів з числа осіб, з якими він приймав участь у бойових діях під час проведення АТО, колег по службі в МНС України, тощо, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого.

Даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , у суду не має.

Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у разі доведеності вини, передбачено на строк до дванадцяти років позбавлення волі, із конфіскацією майна.

Разом з тим, зазначені обставини, поруч з позицією потерпілої ОСОБА_4 , яка виловила підтримку позиції державного обвинувача щодо продовження перебування обвинуваченого під вартою, але з урахуванням станом на зараз існування факту запровадження Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану в Україні, а також висловленими обвинуваченим ОСОБА_7 , який має чималий бойовий досвід, в тому числі й пов`язаний з проходженням служби в МНС України та в зоні АТО, намірами стати на захист Держави Україна, в зв`язку з розпочатою Російською Федерацією військовою агресією, приводять суд до висновку про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Також, під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказаним обвинуваченим, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли та наразі наявні після прийняття в минулому рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

На разі вказаний обвинувачений, майже півтора року, з 21 січня 2021 р., утримується під вартою, попередній вирок суду у цій справі скасовано Дніпровським Апеляційним судом.

Пунктом 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 19.12.2014 року визначено, що суд зобов`язаний ретельно розглянути клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який та належним чином вмотивовувати прийняте за результатами розгляду такого клопотання процесуальне рішення. Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Та відповідно п. 3 ст. 5 Конвенції визначити право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. В розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам не надається вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження.

Також, суд враховує і положення ч.ч. 1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором у достатньому та належному об`ємі не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою до обвинуваченого Щербини, не буде запобігати ризикам, зазначеним в його клопотанні.

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 1 статті 17 Конституції України передбачає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, суд вважає недоведеними ризики про які зазначив прокурор у своєму клопотанні.

Зокрема, запровадження в Державі Україна воєнного стану та існуюча в зв`язку з цим заборона виїзду за кордон для осіб чоловічої статті та певної вікової категорії, до яких відноситься й обвинувачений, відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 судимостей у минулому, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, заяви в судовому засіданні потерпілих Свистунової та Кісіль про відсутність з боку обвинуваченого, його родичів, чи то знайомих, тощо, погроз, схилянь до зміни показів й таке інше, нівелює повністю зазначені прокурором ризики, щодо можливого впливу з боку обвинуваченого на учасників судового розгляду, його переховування від суду та продовження обвинуваченим злочинної діяльності.

Поруч із зазначеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , висловив стійке бажання стати до лав добровольчих формувань, територіальної оборони, ЗСУ, тощо, за для захисту Держави Україна від військової агресії з боку Російської Федерації свідчать на користь прийняття рішення щодо необхідності зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Зазначені наміри обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає дійсними та дієвими, та такими, що мають під собою стале підґрунтя, які поруч з необхідністю збереження недоторканості та територіальної цілісності Держави Україна, в даному конкретному випадку переважають над можливим суспільним інтересом, оскільки під час підготовчого судового засідання було встановлено та підтверджено документально, що обвинувачений ОСОБА_7 має бойовий досвід загальним терміном сім років, проходив службу в лавах Державної служби України з надзвичайних ситуацій та ЗСУ, мав посаду командира відділення, відмічений грамотами та відзнаками за звільнення населених пунктів Мар їнка та Авдіївка Донецької області, України, визнаний учасником бойових дій, має військове звання прапорщик служби цивільного захисту, та в зв`язку з цим певні пільги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 179, 314,315, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Дмитрівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, запобіжний захід з тримання під вартою, на особисте зобов`язання до 22 липня 2022 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 :

- прибувати за кожною вимогою до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області;

- повідомляти Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області та прокурора ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво, про зміну свого місця проживання;

- заборонити ОСОБА_7 перетинати Державний кордон України без дозволу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_7 особистого зобов`язання покласти на прокурора, який підтримує державне обвинувачення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1