ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/234/22 Справа № 202/7960/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001251 від 05 листопада 2020 року та за №0000134 від 11 квітня 2021 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Злагоуст Челябінської області Російської Федерації, громадянин України, не зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_9 ,
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено остаточне покарання, із врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, із покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено остаточне покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винуватими, кожного окремо, у вчиненні інкримінованих їм злочинів, за таких обставин.
Так, 05.11.2020 приблизно о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_8 , знаходився разом із своїм знайомим ОСОБА_6 у закладі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, 12, де побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому останній тримав у руці гаманець коричневого кольору з грошовими коштами всередині, якими він хизувався усім присутнім та пригощав маловідомих осіб алкогольними напоями. Побачивши вказане чуже майно у руці ОСОБА_12 , у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 . Продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 про те, що хоче поговорити з незнайомцем надворі, при цьому дочекавшись слушної миті, коли ОСОБА_12 пішов з приміщення закладу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », вийшов за ним на вулицю та стояв неподалік. Коли з приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вийшов ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , для полегшення реалізації свого злочинного умислу, запропонував останньому заволодіти майном ОСОБА_12 , на що ОСОБА_8 надав свою згоду. Відповідно розподілених ролей при вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_8 повинен був підійти до ОСОБА_12 та відволікти його увагу, а ОСОБА_6 в цей час використовуючи алкогольний стан та похилий вік останнього повинен був вихопити гаманець з грошовими коштами.
Далі ОСОБА_8 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, розуміючи, що його дії та дії ОСОБА_6 є очевидними для оточуючих та ОСОБА_12 , передбачаючи спричинення майнової шкоди, підійшов до ОСОБА_12 ззаду та покликав його, на що останній обернувся. Після цього ОСОБА_8 , діючи відповідно відведеної йому ролі, почав словесний конфлікт з ОСОБА_12 , в ході якого останній намагався схопити ОСОБА_8 за шию, та в ході штовханини у ОСОБА_12 впав на землю гаманець коричневого кольору, в якому знаходились грошові кошти на загальну суму 2000 грн. В цей час, ОСОБА_6 , помітивши падіння гаманця на землю, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для оточуючих, в тому числі для ОСОБА_12 , підійшов до місця конфлікту ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , підняв гаманець та поклав його у кишеню своєї куртки, тим самим діючи відкрито, повторно незаконно заволодів чужим майном. Побачивши, що гаманцем з грошовими коштами незаконно заволоділи, ОСОБА_12 намагався затримати ОСОБА_8 , однак останній своїми обома руками штовхнув ОСОБА_12 в область грудної клітини, від чого він впав на землю, не втрачаючи свідомість та не отримуючи тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину втекли, отримавши при цьому реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд. Своїми злочинними діями, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 спричинили ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 2000 грн.
Крім того, 05 квітня 2021 року, у період часу з 08:00 до 17:00 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у квартиру АДРЕСА_3 , в одній із спальних кімнат на полиці шафи побачив кутову шліфмашину марки «Powertec PT 552 Germany», що належить ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди, скориставшись відсутністю ОСОБА_13 вдома, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними, шляхом вільного доступу взяв з полиці шафи в одній із спальних кімнат кутову шліфмашину марки «Powertec PT 552 Germany», вартістю 566,67 грн., та поклав до свого рюкзаку. Утримуючи при собі вищевказане майно, ОСОБА_8 покинув вищевказану квартиру, тим самим таємно викрав майно ОСОБА_13 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_13 спричинено майнову шкоду на загальну суму 566,67 гривень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та винести щодо ОСОБА_6 виправдовувальний вирок.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на незаконність рішення суду, через неповне дослідження доказів та не надання належної оцінки їм та всім обставинам кримінального провадження, й хибність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України. На переконання захисника, в діях обвинуваченого якщо і наявний склад кримінального правопорушення, то через його помилковість сприйняття подій, вони підпадають під кваліфікацію за ст. 185 КК України. Окрім того, адвокат вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, а суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації, неофіційно працевлаштований, а згідно з виписки з медичної карти обвинуваченого, його стан здоров`я не дозволяє утримання в умовах СІЗО, оскільки він є інвалідом ІІІ групи. З огляду на ці обставини, захисник вважає, що вирок підлягає скасуванню, а ОСОБА_6 виправданню.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на наявність в діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки повторність за ч. 2 ст. 186 КК України, та визначити, що ОСОБА_8 повинен нести відповідапльність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує, що суд визнаючи ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зокрема, за кваліфікуючою ознакою повторність, не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_8 , раніше не судимий та вчинив грабіж 05.11.2020, тобто до вчинення крадіжки, а тому в його діях за фактом відкритого викрадення чужого майна у ОСОБА_12 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, відсутня кваліфікуюча ознака повторність, внаслідок чого вирок суду в цій частині підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення вказаної кваліфікуючої ознаки.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в апеляційних скаргах не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Разом з цим, перевіряючи доводи прокурора про помилковість кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинено повторно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції належним чином враховано не було.
Як видно з оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознакою відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Разом з цим, з вступної частини вироку видно, що ОСОБА_8 є особою раніше не судимою, що підтверджується й відповідною довідкою (а.к.п 46).
Окрім того, згідно з частиною 1 примітки до статті 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Водночас, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який він вчинив 05.11.2020, тобто до вчинення, злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який він вчинив 05.04.2021.
Отже, суд першої інстанції, при кваліфікації дій ОСОБА_8 , необгрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, й за кваліфікуючією ознакою «вчинене повторно», чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів убачає підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та змінити оскаржуваного судового рішення, шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікуючу ознаку за ч. 2 ст. 186 КК України - вчинене повторно , що не впливає на правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Перевіряючи доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину, та необхідність перекваліфікації його дій, є необґрунтованими і спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів у провадженні.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого злочину, однак не заперечував, що саме він підняв гаманець, який випав в ході бійки між ОСОБА_8 та літнім чоловіком, й передав його ОСОБА_8 .
Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями потерпілого та свідків.
З показів потерпілого ОСОБА_12 видно, що 05.11.2020, при вживанні спиртних напоїв за адресою пр. Миру у м. Дніпро, в нього виник конфлікт з одним із обвинувачених, в ході якого обвинувачені у нього викрали гроші.
Згідно з показами свідка ОСОБА_14 восени 2020 року він бачив як ОСОБА_8 штовхав літнього чоловіка, а коли у того щось випало з кишені, ОСОБА_15 , підхопив ту річ, схожу на гаманець, й обидва з місця події втекли.
Разом цим, свідок ОСОБА_16 підтвердила, що у листопаді 2020 року, на вулиці вона побачила потерпілого, який схопив одного нападника за лікоть і намагався його затримати, а той в свою чергу почав відштовхувати потерпілого від себе та вдарив, внаслідок чого той впав на землю, а інший чоловік стояв поруч та спостерігав за ними, потім вона викликала поліцію.
Згідно з показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які працюють патрульними поліцейськими, 05.11.2020 вони прибули за викликом на пр. Миру в м. Дніпро та побачили потерпілого в стані сильного алкогольного сп`яніння та жінку свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що чоловіка пограбували та надала опис нападників, за яким пізніше було затримано обвинувачених й виявлено викрадені грошові купюри, на які вказував потерпілий.
Окрім того, винуватість обвинувачених, зокрема й ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується й дослідженими письмовими доказами у провадженні.
Так, з протоколу перегляду компакт-диску з відеозаписами нагрудного відеореєстратора працівників УПП в Дніпропетровській області від 05.11.2020 разом з фототаблицею та відеозаписом до нього, видно, як та коли затримали ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 .
Як видно із протоколу огляду ділянки місцевості, яка розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, 14-а від 05.11.2020 з фототаблицею до нього, на вказаній ділянці місцевості знаходилися ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які добровільно, кожен окремо, у присутності понятих видали працівникам поліції грошові кошти та сувенірні купюри.
Разом з цим, з протоколів огляду речей від 05.11.2020 з фототаблицею до нього видно, що працівниками поліції було оглянуто грошові кошти на загальну суму 1029,00 гривень та сувенірні купюри грошових коштів 200 грн. (2 шт.), 100 грн. (1 шт.), 20 грн. (1 шт.), 100 доларів США (2 шт.), 50 доларів США (1 шт.).
Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.11.2020, свідок ОСОБА_14 впізнав за фотознімками ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного окремо, як осіб, які 05.11.2020 близько 12:30 години, знаходилися за адресою: АДРЕСА_4 , сперечалися з особою похилого віку та викрали у нього гаманець.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2020, свідок ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного окремо, як осіб, які неодноразово відвідували кафе за адресою АДРЕСА_4 , в тому числі й 05.11.2020 близько 12:00 години, та в цей час їх пригощав потерпілий, який демонстрував свої гроші.
Водночас, згідно з протоколом слідчого експерименту від 18.12.2020 з фототаблицею та відеозаписом до нього, ОСОБА_8 пояснив, що 05.11.2020 приблизно о 12:00 годині він разом зі знайомим ОСОБА_6 у кафе на АДРЕСА_4 , розпивати алкогольні напої та до них приєднався потерпілий, який був напідпитку, хизувався своїми грошима та пригощав їх. Потім всі разом вони вийшли на вулицю і ОСОБА_6 попросив ОСОБА_8 відволікти цього чоловіка, внаслідок чого між ОСОБА_8 та потерпілим виник конфлікт, в ході якого у потерпілого випав гаманець, який ОСОБА_6 підняв, й побачивши це потерпілий почав кричати, щоб йому віддали його гроші з гаманцем, та від удару ОСОБА_8 в його грудну клітину впав на землю, не втрачаючи свідомість, а ОСОБА_6 сказав, що звідти потрібно швидко йти та вони залишили місце події й поділили вміст.
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, а в їх сукупності - достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Твердження захисту про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, через його помилковість сприйняття події, спростовуються вищенаведеними доказами.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 185 КК України, крадіжкою є таємне викрадення чужого майна. При цьому основною умовою є те, що, здійснюючи викрадення, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Згідно з ст. 186 КК України, грабіжем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Разом з цим, за встановлених судом обставин, зокрема, ОСОБА_6 , під час конфлікту ОСОБА_8 з потерпілим, помітивши падіння гаманця на землю, підняв гаманець та поклав його у кишеню своєї куртки. При цьому, не зважаючи на те, що, зокрема їх дії були помічені ОСОБА_12 , обвинувачені разом з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину зникли, тому враховуючи, що дії обвинувачених були помічені, й мали активний, послідовний та відкритий характер, підстав вважати, що у ОСОБА_6 був відсутній умисел на вчинення грабіжу, у апеляційного суду не має.
Отже, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного окремо, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за обставин, викладених у ній, не має.
Разом з цим, перевіряючи доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає їх необгрунтованими, виходячи з такого.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Цих вимог закону, при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, характеризується задовільно. Обставиною, яка обтяжують покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання, в межах санкції статті, у виді позбавлення волі, вірно визначивіши остаточне покаранння за правилами, передбаченими ст.71 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого йому злочину, з реальним його відбуттям, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Доводи скарги захисника про те, що суд не надав належної оцінки всім обставинам у провадженні, зокрема, особі обвинуваченого, який має місце реєстрації, неофіційно працевлаштований, є інвалідом ІІІ групи, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами та їм надана належна оцінка.
Отже, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на наявність в діях ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, кваліфікуючої ознаки повторність.
Вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання за:
- ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим ОСОБА_8 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 вважати звільненим від відбування призначеного покарання випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Згідно зі ст. 76 КК України ОСОБА_8 вважати зобовязаним:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4