Номер провадження: 11-сс/813/390/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000478, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 у кримінальному провадженні № 0000478, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на мобільні телефони, які виявлено та вилучено під час проведення обшуку з 22:48 години 25.12.2021 по 05:40 годин 26.12.2021 оглядової зали зони митного контролю «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що існує необхідність в забезпечені його збереження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що власник майна ОСОБА_6 жодного відношення до зазначеного кримінального провадження не має, не є підозрюваним чи обвинуваченим. Вказує, що вилучене майно не є речовим доказом, оскільки згідно ст. 364 КК України доказами є буд-які дії вчинені службовою особою або її бездіяльність.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено яким чином запаковані телефони могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення. Наголошує, що на даний час у кримінальному проваджені відсутні дані, які б виправдовували подальше застосування арешту майна, таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправдного обмеження права власності ОСОБА_6 .

За результатом розгляду, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити в повному обсязі то повернути вилучене майно ОСОБА_6 .

Учасники кримінального провадження, будучи повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак до початку судового розгляду від представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 107, ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі сторін та без технічних засобів фіксації.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів провадження оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 28.12.2021 без виклику власника майна і його представника та 28.01.2022 року отримана представником, що підтверджується матеріалами провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
За таких обставин, з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а тому поновлення не потребує.
Згідно ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Встановлено, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Як вбачається з матеріалів провадження органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000478, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме за фактом зловживання службовими особами Одеської митниці своїми службовими обов`язками під час ввезення на територію України ТМЦ у зоні діяльності митного посту «Одеса - аеропорт».
Вказане кримінальне провадження розпочато на підставі інформації другого оперативного відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві. Так відповідно з до інформації отриманої - оперативним підрозділом громадянином України ОСОБА_6 здійснено переміщення товарно-матеріальних цінностей, а саме мобільних телефонів марки «Apple Iphone» у кількості більше ста штук, вартістю понад 1000 доларів США кожен, на загальну суму більше 2700000 гривень, з приховуванням від митного контролю, за сприянням посадових осіб МП «Одеса-Аеропорт» Одеської митниці Держмитслужби України, в особистому багажу, через так званий «зелений коридор» без сплати митних платежів.
Надалі на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку із невідкладними випадками, пов`язаних із врятуванням майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, в період з 22:48 годин 25.12.2021 до 05:40 годин 26.12.2021 старшим слідчим другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві проведено обшук оглядової зали зони митного контролю «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби в зоні діяльності митного поста Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2.
У ході проведення обшуку встановлено, що 25.12.2021 у оглядовій залі зони митного контролю «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби митний контроль проходив громадянин України ОСОБА_9 , який прибув в Україну літаком авіакомпанії «Флай Дубай», рейсом «РОВ1723/ЕК2208», сполученням «Дубай-Одеса».
Надалі, ОСОБА_6 через «зелений коридор» покинув зону митного контролю з чотирма валізами, однак через деякий час був повернутий співробітниками правоохоронних органів в зону митного контролю.
Під час проведення опитування, відповідно до ст. 342 МК України, громадянин ОСОБА_6 повідомив працівникам Одеської митниці Держмитслужби, що прилетів сполученням «Дубай-Одеса» рейсом «ЕОВ1723/ЕК2208» з чотирма валізами, митної декларації не заповнював та до митного органу з приводу декларування не звертався, надавати будь-які інші пояснення відмовився.
В ході проведення митного огляду, в присутності спільно з державним інспектором митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_6 переміщував чотири валізи з бирками «8КУ0КТ80У/У0ЕСЮУМУК 4Р4АВ32/50 25ВЕХ БХВ1804 #Е2834999», «8КУ0КТ80У/У0ЕСГОУМУК 4Р4АВ32/50 25БЕХ ОХВ1804 #Е2835000», «ОЕГТ80Е/ІІЧПЧА ТО/У/?А02/50 250ЕХ БХВ1804 #Е2835049», «ОШГ80Е/ШХА ТО/У/УА02/50 25БЕХ БХВ1804 #Е2835050», в яких без ознак приховування знаходилось 204 коробки з зображенням мобільних телефонів ТМ «Apple Iphone» 13 Рrо Мах, надписом Iphone та пристроями зовні схожими на Iphone 13 Рrо Мах.
26.12.2021 вилучене майно визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні, оскільки має значення для предмету доказування та з метою виконання завдань кримінального процесуального законодавства, припинення злочинної діяльності, виявлення і фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення прокурором подано клопотання про арешт майна, яке 28.12.2021 року задоволено слідчим суддею у повному обсязі.
Таким чином, вилучене майно під час проведення обшуку оглядової зали зони митного контролю «Приліт» Міжнародного аеропорту «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби в зоні діяльності митного поста Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби необхідне для подальшого досудового розслідування, та з`ясування обставин вчинення злочину.
Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі про те, що вилучене майно має значення для предмету доказування у кримінальному провадженні та існує необхідність в забезпечені його збереження.
Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та представником майна надано не було.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Таким чином колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення - підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000478, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4