КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що 07.09.2021 близько 17:00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Івана Ступака в м. Фастові Київської області, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , в якої на шиї був одягнутий ланцюжок із жовтого металу. Після цього в нього виник протиправний умисел на незаконне збагачення за рахунок відкритого викрадення золотого ланцюжка ОСОБА_8 .
Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 прослідував за ОСОБА_8 до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , розраховуючи реалізувати свій злочинний умисел у відлюдному місці для унеможливлення перешкоджання цьому та викриття його злочинний дій сторонніми особами.
Перебуваючи в під`їзді зазначеного будинку, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно та усвідомлюючи, що його дії є відкритими для потерпілої та свідомо нехтуючи цим, передбачаючи, що ОСОБА_8 при вчиненні злочину щодо неї може здійснити супротив та з метою унеможливлення здійснення нею будь-яких дій щодо опору, застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме - схопив лівою рукою ОСОБА_8 за шию, чим позбавив можливості тимчасово вільно рухатися та здійснити будь-які дії щодо втечі від направленого на неї злочину, а іншою рукою зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_8 золотий ланцюжок 585 проби вагою 8,02 грами вартістю 14 436,00 гривень.
Завершивши свої злочинні дії, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 14 436,00 гривень.
Захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що обвинувачений визнав свою вину повністю, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, на час вчинення злочину офіційно працював, за місцем роботи характеризується позитивно, а також характеризується позитивно за місцем проживання, має на утриманні мати пенсіонерку. Також звертає увагу, що прокурор у судових дебатах просив призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що він був позбавлений можливості долучити до матеріалів провадження характеристику з місця роботи, а також вказує, що слідчим під час досудового слідства не було залучено захисника.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який було вчинено щодо жінки у присутності дитини, із застосуванням насильства, суд першої інстанції правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волів межах санкції статті.
Разом з тим, з огляду на дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був прийняти рішення в межах позиції прокурора, який в дебатах просив звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, є безпідставними, оскільки при вирішенні питання щодо призначення покарання суд також керувався позицією потерпілої ОСОБА_8 , яка в судових дебатах просила суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі до реального відбування.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла підтримала свою позицію та зазначила, що під час вчиненого ОСОБА_6 нападу на неї вона та її дитина були сильно налякані та пережили сильний стрес, який позначився на їхньому психічному стані.
Та обставина, що обвинувачений у травні поточного року влаштувався на роботу не зменшує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суспільну небезпечність особи обвинуваченого та не свідчить про можливість його вправлення без ізоляції від суспільства.
Апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист під час досудового розслідування, оскільки під час судового розгляду учасники провадження фактичні обставини не оспорювали, дослідження доказів було обмежено в порядку ч.3 ст.349 КК України допитом обвинуваченого та потерпілої, обвинувачений про будь-які порушення суд не повідомляв та матеріали досудового розслідування до суду не надавались.
Колегія суддів не вбачає будь-яких порушень права обвинуваченого на захист на стадії судового розгляду, адже обвинуваченому вручалась пам`ятка про права (а.с. 18), однак він не клопотав про забезпечення участі захисника у судових засіданнях.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2021 щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3