ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження за № 0000191 від 10.04.2022 року обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України-

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження за № 0000191 від 10.04.2022 року обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка обгрунтована тим, що головуючий суддя в підготовчому судовому засіданні не розглянула його клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, а призначила судовий розгляд.

Суддя ОСОБА_8 про час і місце розгляду заяви ОСОБА_7 повідомлена належним чином, пояснень щодо заяви ОСОБА_7 не надавала.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заяву про відвід судді ОСОБА_8 , зазначивши, що всі доводи викладено в його заяві.
Захисник ОСОБА_6 поклався на розсуд суду.
Прокурор та потерпілі заперечували проти задоволення вказаної заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_8 , вважали її необґрунтованою. При цьому, прокурор пояснила суду, що кримінальне провадження відносно заявника перебуває на стадії підготовчого провадження та судовий розгляд ще не призначено.
Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши доводи заяви ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_8 , суд приходить висновку про таке.
Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 3-5 статті 80 КПК України, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_8 , судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в об`єктивності судді та її неупередженості, що було б підставою для її відводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для відводу судді. Таких доказів особою, яка заявила відвід судді, суду не надано. Отже відсутні підстави вважати, що побоювання заявника в неупередженості судді ОСОБА_8 та її необ`єктивності, є об`єктивно виправданими.
Навпаки, судовим розглядом заяви про відвід судді, встановлено, що побоювання обвинуваченого у недостатній неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_8 зводяться до незгоди обвинуваченого з процесуальними рішеннями, прийнятими головуючим суддею, а також невірним, за переконанням обвинуваченого, вчиненням процесуальних дій головуючим суддею під час здійснення судового провадження.
Тому, за встановлених в судовому засіданні підстав заявлення відводу судді ОСОБА_8 , суд вважає за необхідне наголосити та звернути увагу сторони захисту, що в разі незгоди з процесуальними рішеннями суду, який розглядає справу, сторона захисту вправі оскаржити такі рішення в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, а не заявляти про недовіру суду, оскільки такі підстави для відводу виглядають як зловживанням правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.
За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність підстав, визначених ст.ст.75, 76 КПК України для задоволення відводу судді ОСОБА_8 , суд приходить висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені у заяві про відвід є необґрунтованими та безпідставними, та не свідчать про можливу упередженість та необ`єктивність судді ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , а тому заява ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 370 372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження № 0000191 від 10.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 15 липня 2022 року об 11:30 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/8108/22
Номер провадження № 1-кс/522/4217/22
Головуючий суддя ОСОБА_1