Провадження № 1-кп/761/1174/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 181 001 000 108 95 від 11.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Рішенням суду від 12.11.2019 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою по 10.01.2020, однак у зв`язку з складністю цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим через його складність. Тому, у силу ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Державний обвинувач просила строк застосованого до обвинувачених запобіжного заходу продовжити, оскільки на теперішній час у кримінальному провадженні не допитані свідки, тому не виключено, що обвинувачені можуть здійснювати на них незаконний вплив. Також, враховуючи покарання, що загрожує ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , останні можуть переховуватись від суду з метою його уникнення.

Прокурор також зазначила, що існує ймовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 просили відмовити у продовжені строку триманні їх під вартою, наполягаючи, що зазначені прокурором ризики їх непроцесуальної поведінки необґрунтовані.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_5 підтримали думку своїх підзахисних, тому просили у продовженні строку дії тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою відмовити, оскільки зазначені прокурором відсутні.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підтримали думку зазначених захисників.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_11 просили суд відмовити у продовженні строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 під вартою, вважаючи відсутніми зазначені прокурором ризики непроцесуальної поведінки останніх.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Стаття 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 передбачає, що кожна людина має невід`ємне право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено волі інакше, як на підставах і відповідно процедури, встановленої законом.

Наведене положення закріплене у статті 8 КПК, якою визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлена наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом,та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п.п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення суд повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Беручи до уваги практику Європейського суду, зокрема, рішення у справі «Ладент проти Польщі», суд звертає увагу на те, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання осіб від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Як зазначалося судом у попередніх ухвалах про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, на стадії судового розгляду кримінального провадження оцінка обґрунтованості підозри виключається, оскільки суд за наслідками дослідження наданих сторонами доказів має встановити, чи доведена поза розумним сумнівом винуватість притягнутої до кримінальної відповідальності особи.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складність обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченим дії пов`язані, зокрема, з діяннями, які кваліфіковані, як тяжкий злочин, вчинений з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинувачених, їх моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останніх від позапроцесуальної поведінки: наявність місця мешкання, роботи, сімейних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться їх переслідування.

З огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, суд вважає не безпідставним висновок про наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця мешкання не зменшують вищевикладений ризик до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Суд також не може залишити поза увагою ризик вчинення обвинуваченими іншого злочину, оскільки останні раніше засуджені та інкриміновані їм дії вчиненні під час іспитового строку.

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд перебуває на початковій стадії, у зв`язку з цим залишається недослідженим значний масив доказів, у тому числі не допитані свідки, потерпілі.

З наведеного витікає, що на теперішній час будь-які обставини, які б спростували б попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , не встановлені.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, що вчинений з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 21 лютого 2020 року включно.

Продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 21 лютого 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1