Справа № 201/7427/22
Провадження № 1-кс/201/2718/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого 1 відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , прокурора відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, у кримінальному провадженні № 0000495 від 21.09.2022 року, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий виклад клопотання.
Слідчий звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилається на те, що слідчими слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000495 від 21.09.2022 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні набув статусу підозрюваного у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, до прокурора за викликами не з`являється, перебуває на тимчасово окупованій території, його оголошено у розшук, наявні ризики, передбачені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Позиції учасників.
В судовому засіданні слідчий і прокурор клопотання підтримали в повному обсязі з підстав, вказаних в клопотанні.

Захисник за дорученням від РЦ з надання БВПД у Дніпропетровській області від 02.09.2022 року проти задоволення клопотання заперечив, вважаючи його необґрунтованим, пославшись на відсутність достатніх доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків. Крім того він зазначив, що не мав конфіденційної бесіди із своїм підзахисним, що позбавляє наразі висловити спільну правову позицію.

Встановлені слідчим суддею обставини.
Слідчими слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000495 від 21.09.2022 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , будучи громадянином Російської Федерації скоїв кримінальні правопорушення за наступних обставин.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Окрім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил Російської Федерації (далі ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців ЗС РФ, співробітників інших силових відомств РФ, представників влади, інших громадян РФ та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади РФ створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і ЗС РФ.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і АДРЕСА_1 , здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому військовослужбовцями ЗС РФ здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для РФ рішень. Крім того, здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин Збройних Сил України (далі за текстом ЗС України), пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак, всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також, представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ.

З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 08 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджувалось 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «ДНР» і «ЛНР» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією ЗС України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації ОСОБА_7 з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області РФ, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих «Донецької та Луганської народних республік».

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності «Донецької та Луганської народних республік».

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня, Президент Російської Федерації підписав укази № 71 «О признании Донецкой Народной Республики» та № 72 «О признании Луганской Народной Республики».

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ.

В цей же день, Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих «Донецької та Луганської народних республік».

24 лютого 2022 року о 04:30 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, а в дійсності повномасштабне вторгнення з декількох напрямків із застосуванням різних видів і родів ЗС РФ та інших підконтрольних РФ незаконних збройних формувань.

В подальшому, цього ж дня, Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 05 години 24.02.2022 і по теперішній час підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому, вогневі удари здійснюються по об`єктах, що захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Керівництво вищевказаними злочинними діями здійснюється представниками влади та ЗС РФ, зокрема Президентом РФ ОСОБА_7 , начальником ГШ ЗС РФ ОСОБА_8 , Міністром оборони РФ ОСОБА_9 , Директором Служби зовнішньої розвідки РФ ОСОБА_10 , Головою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ ОСОБА_11 , Головою Чеченської Республіки РФ ОСОБА_12 (досудове розслідування відносно яких проводиться в інших кримінальних провадженнях) та іншими.

Разом з тим встановлено, що до зазначеної діяльності співучасники злочину залучили заступника командуючого 8-ї гвардійської загальновійськової армії південного військового округу (штаб армії в м. Новочеркаськ, Ростовської області РФ) генерал майора ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 24 лютого 2022 року указом т.зв. «глави ЛНР» призначено «командуючим 2-го Армійського корпусу Народної міліції ЛНР» (далі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », штаб у АДРЕСА_2 ).

Зокрема, командуючий 2-го Армійського корпусу Народної міліції ЛНР генерал майор ОСОБА_6 , будучи представником влади, тобто особою, яка уповноважена вирішувати питання воєнного планування і управління щодо застосування підпорядкованих йому військових підрозділів та підлеглих військовослужбовців, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими представниками влади та ЗС Російської Федерації, зокрема з Президентом РФ ОСОБА_7 , начальником Генерального штабу Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_8 , Міністром оборони Російської Федерації ОСОБА_9 , Директором Служби зовнішньої розвідки Російської Федерації ОСОБА_10 , Головою Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації ОСОБА_11 . Головою Чеченської Республіки РФ ОСОБА_12 та іншими (досудове розслідування відносно яких проводиться в інших кримінальних провадженнях), усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня

1994 року, порушив принципи Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, у період з 24 лютого 2022 року та щонайменше по кінець червня 2022 року (точні дати й час досудовим розслідуванням не встановлено), віддав накази і розпорядження на підготовку та здійснення широкомасштабного вторгнення підпорядкованих йому підрозділів 2-го Армійського корпусу Народної міліції ЛНР, спільно з іншими військовими формуваннями РФ, на територію міст Кремінна, Рубіжне, Сєвєродонецьк та інших населених пунктах Луганської області з метою їх окупації, захоплення цими підрозділами вказаних населених пунктів із бойовим застосуванням штатної зброї та озброєння, а також контролював їх виконання.

Так, приблизно в 20-х числах лютого 2022 року, але не пізніше 24 лютого 2022 року (точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилося за можливе) на територію Луганської області (тимчасово окупована територія) з території РФ через тимчасово не підконтрольні пункти пропуску державного кордону України з РФ, на виконання наказів керівництва РФ для участі у бойових діях проти ЗС України та терору стосовно цивільного населення, прибув заступник командуючого 8-ї гвардійської загальновійськової армії південного військового округу (штаб армії в м. Новочеркаськ, Ростовської області РФ) генерал майор ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 24 лютого 2022 року указом т.зв. «глави ЛНР» призначено «командуючим 2-го Армійського корпусу Народної міліції ЛНР» (далі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », штаб у АДРЕСА_2 ).

В подальшому, починаючи з 24 лютого 2022 року по кінець червня 2022 року на виконання наказів керівництва РФ, особовий склад « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на чолі з ОСОБА_6 , перебуваючи в населених пунктах Кремінна, Рубіжне, Сєвєродонецьк та інших населених пунктах Луганської області вели бойові дії проти військовослужбовців ЗС України, з метою подальшої окупації вказаних населених пунктів Луганської області.

Зокрема, починаючи з 24 лютого 2022 року по кінець червня 2022 року, перебуваючи в населених пунктах Кремінна, Рубіжне, Сєвєродонецьк та інших населених пунктах Луганської області, ОСОБА_6 приймав управлінські рішення з метою забезпечення діяльності «2 АК НМ ЛНР», спрямованої на ведення спільних із збройними формуваннями РФ, згідно з єдиним для них планом бойових дій та віддавав накази представникам «2 АК НМ ЛНР» на ведення бойових дій проти ЗСУ та подальшого захоплення вищевказаних населених пунктах Луганської області.

Крім того, ОСОБА_6 у середині серпня 2022 року, переслідуючи мотиви продовження ведення агресивної війни проти України та порушення її територіальної цілісності з метою підвищення морально-психологічного стану військовослужбовців Збройних сил Російської Федерації та стимулювання їх до подальшого ведення бойових дій, вручив останнім нагороди від керівництва «ЛНР».

За виконання наказів військового та політичного керівництва РФ, а також окупаційної адміністрації «ЛНР» щодо збройної окупації українських міст ОСОБА_6 нагороджений відповідними відзнаками, а саме:

20 квітня 2022 року указом т.зв. «Глави ЛНР» - «за героїзм і мужність виявлені при виконанні військового обов`язку зі звільнення та захисту населених пунктів Луганської та Донецької народних республік від збройної агресії з боку України», останньому вручена т.зв. «особлива відзнака медаль « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також присвоєно звання т.зв. «Героя ЛНР»;

01 липня 2022 року наказом міністра внутрішніх справ по Чеченській Республіці ОСОБА_6 нагороджено т.зв. «почесним нагрудним знаком «За відмінність у боротьбі з тероризмом та екстремізмом»;

04 липня 2022 року Указом Президента Російської Федерації «за мужність і героїзм, виявлені при виконанні військового обов`язку» ОСОБА_6 присвоєно звання Героя Російської Федерації з врученням особливої відзнаки медалі « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи на території м. Рубіжне, м. Кремінна, м. Сєвєродонецьк та інших населених пунктах Луганської області, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із іншими невстановленими на цей час військовослужбовцями ЗС РФ та учасниками не передбачених законом збройних формувань «ЛНР/ДНР», усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема цивільного населення, з мотивів та метою безумовного виконання отриманих бойових наказів вищого керівництва (у даний час органом досудового розслідування вказані особи не встановлені), приймав управлінські рішення та віддавав накази представникам «2 АК НМ ЛНР» на ведення агресивної війни проти України та подальшого захоплення вищевказаних населених пунктів Луганської області. Внаслідок вчинення вказаних дій населені пункти Рубіжне, Сєвєродонецьк, Лисичанськ були захоплені військовослужбовцями РФ, представниками не передбачених законом збройних формувань «ЛДНР».

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням територій м. Рубіжне, м. Кремінна, м. Сєвєродонецьк та інших населених пунктів Луганської області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик останньому, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_6 на 06.09.2022, 07.09.2022 та 08.09.2022 за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000023 від 28.02.2022, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 України, допиту в якості підозрюваного тощо.
Жодного разу у призначений час громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 у визначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 02.09.2022, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 (7311) від ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження).

Таким чином 02.09.2022 у кримінальному провадженні № 0000023 від 28.02.2022 ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, а саме скоєнні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, а також, у веденні агресивної війни, за попередньою змовою групою осіб.

21.09.2022 матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 з кримінального провадження № 0000023 від 28.02.2022 були виділені в окреме провадження за № 0000495.

Постановою слідчого від 08.09.2022 на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Щодо обґрунтованої підозри.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі "Murray v.United Kingdom", 14310/88, 28.10.94, п. 55).

Уявлення про "обґрунтовану підозру" має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами допиту свідка ОСОБА_13 , який підтверджує факт перебування ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території Луганської області та віддання останнім наказів щодо звільнення Донецької та Луганської області.;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками із вищевказаним свідком, який впізнає ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду від 01.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме відеозапис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

- протоколом огляду від 01.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 »;

- протоколом огляду від 01.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_8 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_8 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме відеозапис на електронній сторінці мережі « ІНФОРМАЦІЯ_10 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_11 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_8 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_13 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_14 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_13 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_15 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_16 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме відеозапис на електронній сторінці мережі « ІНФОРМАЦІЯ_10 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_17 »;

- протоколом огляду від 11.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме відеозапис на електронній сторінці мережі « ІНФОРМАЦІЯ_18 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_19 " ІНФОРМАЦІЯ_20 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_21 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_22 »;

- протоколом огляду від 16.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_23 »;

- протоколом огляду від 16.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_23 »;

- протоколом огляду від 17.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_24 »;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_25 , в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_26 »;

- висновком експерта № 134 від 17.09.2022, згідно якого на вищевказаних фото та відео зображеннях знаходиться саме ОСОБА_6 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, а також, у веденні агресивної війни, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Щодо належного повідомлення про підозру.
У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням територій м. Рубіжне, м. Кремінна, м. Сєвєродонецьк та інших населених пунктів Луганської області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик останньому, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_6 на 06.09.2022, 07.09.2022 та 08.09.2022 за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000023 від 28.02.2022, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 України, допиту в якості підозрюваного тощо.
Жодного разу у призначений час громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 у визначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Главою 11 КПК України визначається порядок виклику слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.
Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 02.09.2022, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» № 190 (7311) від ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження).
Таким чином 02.09.2022 у кримінальному провадженні № 0000023 від 28.02.2022 ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, а саме скоєнні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, а також, у веденні агресивної війни, за попередньою змовою групою осіб.

Щодо розшуку.
Постановою слідчого від 08.09.2022 на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Щодо ризиків.
Слідчий суддя вважає доведеними вказані слідчим ризики, передбачені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, що як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення (продовження) яких клопоче орган досудового розслідування у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду свідчать такі обставини:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, в якому він підозрюється (відповідно до ст. 12 КК України вказані злочини відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Санкції ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 437 КК України передбачають покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої);

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

- неприбуття на виклик до прокурора три рази у статусі підозрюваного та не повідомлення слідчому та прокурору про причини та неможливість прибуття на виклик, що свідчить про те, що підозрюваний на цей час вже переховується від органу досудового розслідування;

- спосіб вчинення злочину (вчинив умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всіх територіальних громад та України в цілому, знаходиться на тимчасово окупованій території, де віддає злочинні накази наказів військовослужбовцям т.зв. «2 АК НМ ЛНР» на ведення агресивної війни проти України та захоплення населених пунктів Луганської області, що з великою часткою ймовірності спонукатиме його до втечі у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу).

Також, наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органом досудового розслідування встановлюються всі обставини, які підлягають доказуванню, а також на теперішній час можуть існувати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та які ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити з метою уникнення кримінальної відповідальності документи, зокрема такі, що будуть підтверджувати його керівництво 2-м армійським корпусом Народної міліції ЛНР, а крім того інші накази, довідки, розпорядження щодо діяльності вищевказаного підрозділу.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які викривають злочинну діяльність ОСОБА_6 , оскільки, останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі та з метою уникнення відповідальності може здійснювати тиск та схиляти свідків як особисто, так і через інших осіб до дачі неправдивих показань, шляхом погроз, умовлянь, відання злочинних наказів, тощо, тим саме перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при встановленні свідків, які несуть службу в підрозділах т.зв. «2 АК НМ ЛНР», ОСОБА_6 може здійснювати тиск та схиляти останніх для дачі неправдивих показань, шляхом надання вказівок та наказів, оскільки останні перебувають у нього в підпорядкуванні.

Також, наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: оскільки, на даний час не встановлені всі можливі спільники ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, яким останній може повідомити про факти виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення свідчить:

- тимчасова окупація території України, а саме території м. Рубіжне, м. Кремінна, м. Сєвєродонецьк та інших населених пунктів Луганської області, де ОСОБА_6 віддає злочинні накази військовослужбовцям т.зв. «2 АК НМ ЛНР» на ведення агресивної війни проти України та захоплення населених пунктів Луганської області, що дає йому можливість продовжувати здійснювати злочинну діяльність та унеможливлює реальне відбування покарання, яке може бути призначене останньому у разі його засудження за цей злочин;

- поведінка підозрюваного ОСОБА_6 , який своїми діями публічно демонструє підтримку прийняття рішення Російською Федерацією від 24.02.2022 щодо проведення на території суверенної держави України, так званої «спеціальної воєнної операції», підтримав дії РФ та незаконних збройних формувань, так званої «ЛНР», дії яких спрямовані на захоплення території України.

Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про те, що перебуваючи без запобіжного заходу, підозрюваний зможе продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Щодо перебування підозрюваного на окупованій території.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 14 липня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 19 липня 2022 року № 159) всі територіальні громади Сєвєродонецького району Луганської області є тимчасово окупованою територією України.

Той факт, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а саме не території Російської Федерації підтверджується:

- протоколом огляду від 11.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме відеозапис під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_19 " ІНФОРМАЦІЯ_20 »;

- протоколом огляду від 01.08.2022, в ході якого встановлено опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, а саме публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

Висновки.
З огляду на те, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, підозра є обґрунтованою, доведення органом досудового розслідування наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також факт того, що сукупність доказів у своєму зв`язку вказують слідчому судді на достатність підстави вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчим суддею встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, підозра є обґрунтованою, доведення органом досудового розслідування наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Щодо застави.
Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, розмір застави слідчий суддя не визначає.

Інші питання.
Згідно ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі ч. 6 статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення, таким чином строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, можливе після затримання особи, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Посилання захисника на відсутність достатніх доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків спростовані встановленими слідчим суддею обставинами і дослідженими доказами.

Посилання захисника на те, що він не мав конфіденційної бесіди із своїм підзахисним, що позбавляє наразі висловити спільну правову позицію, слідчим суддею не враховується, оскільки при обранні підозрюваному запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, участь захисника не передбачена, втім, аби не порушувати право на захист, захисник взяв участь у судовому засіданні, йому не створювались перешкоди для прибуття у судове засідання з метою реалізації права на захист. При цьому, у випадку затримання підозрюваного згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України, після його затримання і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. В такому разі до початку такого розгляду захисник має право на конфіденційну бесіду із своїм підзахисним. А тому посилання адвоката не є слушними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 194 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1