Березівський районний суд Одеської області
01.08.2022
Справа № 494/988/22
Провадження № 1-кс/494/422/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.08.2022 р. м. Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора -

ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання слідчого СВ №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000310 від 28.07.2022 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
ВСТАНОВИВ:
01.08.2022 року слідчий СВ №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000310.
Визначення судді було здійснено автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності відповідно до ст. 35 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України) та визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

Справу призначено на 01.08.2022 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий та прокурор посилалися на те, що 28.07.2022 приблизно о 14 годині 56 хвилин будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира 2 гранатометного відділення гранатометного взводу 1 механізованого батальйону, у військовому званні «старший сержант», ОСОБА_4 спільно зі своїм батьком ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились як пасажири у вагоні № 03 електропоїзду «Мартинівка-Одеса» який рухався у напрямку м. Одеси. В цей час ОСОБА_4 та ОСОБА_8 маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, достовірно усвідомлюючи, що знаходяться в громадському місці і що за їх діями будуть спостерігати пасажири електропоїзду з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, без-будь якої причини зупинили у вагоні № 03 пасажира ОСОБА_9 , 1991 р.н. та почали наносити удари руками та ногами по голові та тулубу останнього, при цьому військовослужбовець ОСОБА_4 привів у бойову готовність вогнепальну автоматичну зброю автомат Калашникова, який був при ньому і навів її на ОСОБА_9 погрожуючи її застосуванням, наслідком таких дій працівник електропоїзду провів вимушену евакуацію пасажирів вагону № 03 у сусідні вагони. Надалі, того ж дня, близько 15 годині 11 хвилин електропоїзд «Мартинівка-Одеса» прибув на залізничну станцію Буялик розташовану в смт. Петрівка Березівського району Одеської області. По прибуттю електропоїзду ОСОБА_4 та ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням зазначеної вогнепальної автоматичної зброї,вчинення хуліганських дій та виштовхали ОСОБА_9 з вагону на перон залізничної станції Буялик, де продовжили його побиття з хуліганських спонукань. Далі під час планової зупинки електропоїзду «Мартинівка-Одеса» на залізничній станції Буялик, військовослужбовець ОСОБА_4 з вогнепальною зброєю в руках, підійшов до кабіни машиніста вказаного електропоїзду, усвідомлюючи, що знаходяться в громадському місці з мотивів явної неповаги до суспільства почав вимагати у машиніста електропоїзду ОСОБА_10 , 1981 р.н., щоб він розпочав рух електропоїзду, незважаючи на сигнал світлофору про заборону руху. З метою примушення машиніста ОСОБА_10 до вчинення проти законних дій ОСОБА_4 привів у бойову готовність вогнепальну автоматичну зброю автомат Калашникова і навів її на ОСОБА_10 погрожуючи її застосуванням такі проти дії ОСОБА_4 примусили машиніста ОСОБА_11 розпочати рух електропоїзду за межі залізничної станції Буялик. Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України (далі- КК України). 29.07.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п,1,2,3,4 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України). Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 01.08.2022 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати спочатку особисте зобов`язання. Однак, під час розгляду клопотання просили вже застосувати цілодобовий домашній арешт, оскільки вказаний запобіжний захід зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків. Також ОСОБА_4 не визнавав своє провини та частково підтвердив причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, пояснивши, що він вчиняв дії щодо затримання ОСОБА_9 , оскільки останній , на його думку, відносився до диверсійно-розвідувальної групи. Також, вказував, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Окрім цього, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки не збирається перешкоджати досудовому розслідуванню та має позитивну характеристику за місцем мешкання та служби, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000310, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000310 від 28.07.2022 відносно ОСОБА_4 у якому він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
З матеріалів кримінального провадження №0000310 вбачається, що 28.07.2022 приблизно о 14 годині 56 хвилин будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира 2 гранатометного відділення гранатометного взводу 1 механізованого батальйону, у військовому званні «старший сержант», ОСОБА_4 спільно зі своїм батьком ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились як пасажири у вагоні № 03 електропоїзду «Мартинівка-Одеса» який рухався у напрямку м. Одеси. В цей час ОСОБА_4 та ОСОБА_8 маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, достовірно усвідомлюючи, що знаходяться в громадському місці і що за їх діями будуть спостерігати пасажири електропоїзду з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, без-будь якої причини зупинили у вагоні № 03 пасажира ОСОБА_9 , 1991 р.н. та почали наносити удари руками та ногами по голові та тулубу останнього, при цьому військовослужбовець ОСОБА_4 привів у бойову готовність вогнепальну автоматичну зброю автомат Калашникова, який був при ньому і навів її на ОСОБА_9 погрожуючи її застосуванням, наслідком таких дій працівник електропоїзду провів вимушену евакуацію пасажирів вагону № 03 у сусідні вагони.

Надалі, того ж дня, близько 15 годині 11 хвилин електропоїзд «Мартинівка-Одеса» прибув на залізничну станцію Буялик розташовану в смт. Петрівка Березівського району Одеської області. По прибуттю електропоїзду ОСОБА_4 та ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням зазначеної вогнепальної автоматичної зброї,вчинення хуліганських дій та виштовхали ОСОБА_9 з вагону на перон залізничної станції Буялик, де продовжили його побиття з хуліганських спонукань. Далі під час планової зупинки електропоїзду «Мартинівка-Одеса» на залізничній станції Буялик, військовослужбовець ОСОБА_4 з вогнепальною зброєю в руках, підійшов до кабіни машиніста вказаного електропоїзду, усвідомлюючи, що знаходяться в громадському місці з мотивів явної неповаги до суспільства почав вимагати у машиніста електропоїзду ОСОБА_10 , 1981 р.н., щоб він розпочав рух електропоїзду, незважаючи на сигнал світлофору про заборону руху. З метою примушення машиніста ОСОБА_10 до вчинення проти законних дій ОСОБА_4 привів у бойову готовність вогнепальну автоматичну зброю автомат Калашникова і навів її на ОСОБА_10 погрожуючи її застосуванням такі проти дії ОСОБА_4 примусили машиніста ОСОБА_11 розпочати рух електропоїзду за межі залізничної станції Буялик.

29.07.2022 року в порядку статей 276-279 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_9 від 29.07.2022 щодо обставин вчинення злочину;

- показаннями свідка ОСОБА_10 від 28.07.2022 щодо обставин вчинення злочину;

- показаннями свідка ОСОБА_12 від 28.07.2022 щодо обставин вчинення злочину;

- показання свідка ОСОБА_13 від 29.07.2022 щодо обставин вчинення злочину;

- показаннями та фактичними даними, отриманими в ході проведення впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 29.07.2022;

- показаннями та фактичними даними, отриманими в ході проведення впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 29.07.2022;

- висновком судово-медичної експертизи, щодо отриманих тілесних ушкоджень свідком ОСОБА_9 № 79 від 29.07.2022;

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Слідчий суддя виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленої підозри, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленої підозри, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких підозрюється ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.

Як зазначено у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1 , п.2 , п.3 , п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КК України.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Однак, на підтвердження вказаних ризиків, передбачених п.1 , п.2п.3,п.4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано переконливих доказів, які би свідчили, що ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування, суду, перебував у розшуку; взагалі не надано жодного доказу про те, що підозрюваний намагався знищити засоби відеофіксації на станції «Буялик» або чинив чи намагався безпосередньо або опосередковано чинити будь-який вплив на свідків; не вказано слідчим та прокурором, в чому саме полягатиме те, що підозрюваний перешкоджатиме кримінальному провадженню. Також, як зазначив слідчий, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, останній має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має позитивну характеристику з місця проживання та несення військової служби. .

Положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України передбачено: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суд.

Частиною 1 ст. 8 КПК України встановлено: кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Із заперечень захисника, підозрюваного щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та враховуючи матеріали кримінального провадження за №0000310 вбачається, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, який мобілізований до лав Збройних Сил України до військової частини НОМЕР_1 ; раніше не судимий; має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем мешкання.

За таких обставин, в даному конкретному випадку може свідчити про можливість належного виконання покладених на ОСОБА_4 процесуальних обов`язків при обранні щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Отже, заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть служити винятковими підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного, а тому у слідчого судді відсутні правові підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки доводи прокурора та слідчого не підтверджені доказами, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний хоч і обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.296 КК України, однак є військовослужбовцем , має усталене місце проживання, сім`ю та неповнолітніх дітей, та його поведінка в судовому засіданні свідчить про відсутність, перерахованих в ст.177 КПК України ризиків, на які посилається в клопотанні слідчий, прокурор та які б унеможливлювали його перебування за межами слідчого ізолятору під час судового розгляду, відтак ні в самому клопотанні, ні слідчим, прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав та об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної можливе лише в умовах його тримання під вартою.

Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за інкримінованою статтею, конкретні обставини вчинення правопорушення, дані про особу підозрюваного, викладені в мотивувальній частині ухвали вище, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до останнього передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони ОСОБА_4 залишати своє місце проживання цілодобово та вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також, що застосування запобіжного заходу, саме у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та враховуючи згоду захисника та підозрюваного на цілодобовий домашній арешт.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора в даному кримінальному провадженні та покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування з свідками в даному кримінальному провадженні; у разі наявності здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 194, 195, 196 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000310 від 28.07.2022 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до закінчення строку досудового розслідування, тобто до 28.09.2022 року, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора в даному кримінальному провадженні, а також виконувати покладені на нього обов`язки.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- не відлучатися зі свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування з свідками в даному кримінальному провадженні;
- у разі наявності, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Визначити строк дії ухвали суду тривалістю - до 28.09.2022 року включно.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем перебування підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1