Справа № 577/5300/19
Номер провадження 1-кп/573/8/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2022 року колегія суддів Білопільського районного суду Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_13 ,
адвоката ОСОБА_14 ,
свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 30.03.2019 за №0000246, по обвинуваченню

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Суми, неодруженої, непрацюючої, з повною середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

- за ч. 4 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_13 , діючи у групі осіб за попередньою змовою з ОСОБА_18 , яка вироком Білопільського районного суду від 22.12.2021 засуджена за ч. 4 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, ОСОБА_16 , який вироком Білопільського районного суду від 26.10.2021 засуджений за ч. 3 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, невстановленою в ході досудового розслідування особою та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, діючи з корисливою метою та єдиним умислом, направленим на розбійний напад на ОСОБА_12 та поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, у період часу з 23:12 год. 29.03.2019 до 00:58 год. 30.03.2019 на автомобілі ВАЗ 21103, державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_16 , приїхали до смт Есмань Глухівського (на теперішній час Шосткинського) району Сумської області, де поблизу другого з`їзду до смт Есмань з траси Кіпті-Глухів-Бачівськ одягнули на обличчя виготовленні з шапок маски та пов`язки, на руки рукавички і, залишивши транспортний засіб, попрямували до домогосподарства потерпілого. У цей час особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, використовуючи мобільний телефон, в якому активована сім-картка ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_2 , телефонувала на мобільний телефон, в якому активована сім-картка ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 , своїй знайомій та, не повідомляючи останню про злочинну змову, дізналася у неї, яким чином у нічний час на території смт Есмань знайти будинок потерпілого ОСОБА_12 .

Діставшись будинку №175 в смт Есмань Глухівського району, ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , невстановленою в ході досудового розслідування особою та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, вибили двері та проникли в середину, де виявили потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_16 і невстановлена в ході досудового розслідування особа, схопивши його за ноги та руки, примусово посадили на стілець, що знаходився в приміщенні кухні, і, використовуючи мотузки та дроти, що знайшли на місці злочину, прив`язали до стільця.

У цей час ОСОБА_18 почала розпитувати потерпілого про місце знаходження грошей. ОСОБА_12 , здійснюючи фізичний супротив, не даючи можливості себе зв`язати, категорично заперечував наявність грошей. Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, у цей час здійснювала пошук грошових коштів та цінних речей на території будинку та домогосподарства. Долаючи опір потерпілого, співучасники, діючи спільно та узгоджено між собою, використовуючи рушник, належний потерпілому, закрили рот та ніс останнього, що ускладнювало його дихання, нанесли біля 3 ударів в область попереку справа, а також, використовуючи господарський ніж, який належить потерпілому та знаходився в приміщенні кухні, з метою отримання інформації про місце знаходження грошових коштів погрожували його застосуванням ОСОБА_12 . Після зазначених дій ОСОБА_16 та ОСОБА_18 продовжили пошук грошових коштів, а невстановлена в ході досудового розслідування особа та ОСОБА_13 здійснювали фізичний контроль потерпілого.

З метою отримання інформації про місцезнаходження цінного майна потерпілого ОСОБА_12 та припинення його протидії ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, ОСОБА_16 та невстановлена в ході досудового розслідування особа застосували до нього погрози насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я. Потерпілий, реально сприймаючи погрози його життю та здоров`ю, побоюючись їх реалізації нападниками, повідомив про місце схову грошей у корпусі від термосу та скляній банці, що знаходиться у відрі з квасолею біля шафи у сусідній кімнаті, де співучасники виявили та незаконно заволоділи 18000 грн, належними ОСОБА_12 . Не отримавши очікуваної суми грошових коштів, ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, та невстановлена в ході досудового розслідування особа продовжили утримання потерпілого та пошук грошей на території домогосподарства і в будинку та, не знайшовши таких, покинули його.

Під час вчинення розбійного нападу співучасники виявили та заволоділи грошовими коштами у сумі 18000 грн та мобільним телефоном «Nokia 5110», який знаходився на столі в приміщенні кімнати, вартість якого становить 317 грн. Своїми спільними умисними діями ОСОБА_13 , особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та невстановлена в ході досудового розслідування особа спричинили ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження у вигляді гематоми, саден в ділянці голови, обличчя, поверхневої рани, гематоми в ділянці правого попереку, в ділянках лучезап`ясних суглобів сліди від зв`язування рук.

Заволодівши грошовими коштами та майном потерпілого, ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, ОСОБА_16 та невстановлена в ході досудового розслідування особа покинули місце вчинення злочину на автомобілі ВАЗ 21103, державний номерний знак НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_16 Рухаючись по трасі Київ-Глухів-Бачівськ, вони вимкнули та викинули мобільний телефон, належний потерпілому, на узбіччі дороги. Викраденими грошовими коштами співучасники розпорядилися на власний розсуд.

Окрім того, ОСОБА_13 , діючи у групі осіб за попередньою змовою з ОСОБА_18 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, діючи з корисливою метою та єдиним умислом, направленим на розбійний напад на ОСОБА_20 та поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, близько 08:18 год. 16.04.2019 на автомобілі Volkswagen В5, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_15 , якому вони не повідомляли про свої протиправні наміри, приїхали до м. Конотоп с. Підлипне, де, зупинивши автомобіль поблизу вул. Весняна, вийшли з нього та підійшли до будинку потерпілої ОСОБА_20 АДРЕСА_2 . На місці вони встановили, що двері до домогосподарства перебувають у закритому стані. Оглянули прилеглу до нього територію і визначили місце, яке найбільше підходило до проникнення до домогосподарства. Продумуючи шляхи відходу та залишення місця вчинення злочину, ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, визначили місце де буде очікувати автомобіль в момент вчинення злочину. Після цих заходів співучасники вирішили вчинити злочин пізніше цього ж дня.

На виконання задуманого співучасники вирішили, що ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, мають проникнути до будинку ОСОБА_20 та шляхом погроз і застосування насильства дізнатися у неї відомості про місцезнаходження грошей та цінних речей і відшукати їх, а ОСОБА_13 залишиться на вулиці та буде спостерігати за обстановкою, а в разі виявлення сторонніх осіб поблизу будинку, представників правоохоронних органів чи викриття їх протиправної діяльності сповістить співучасників для своєчасного відходу з місця вчинення злочину.

Після виконання зазначеного 16.04.2019, близько 12:00 год., ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, на автомобілі Volkswagen В5, реєстраційний номер НОМЕР_4 під управлінням ОСОБА_15 , якому не повідомляли про свої протиправні наміри, приїхали до м. Конотоп с. Підлипне, де біля вул. Весняна зупинили автомобіль. Вийшовши з нього, співучасники вказали ОСОБА_15 їх чекати. Після цього ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, направилися до будинку АДРЕСА_2 . Встановивши, що двері до домогосподарства зачинені, ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, обійшли домогосподарство з іншої сторони, а ОСОБА_13 повернулася до автомобіля, де мала слідкувати за обстановкою навколо з метою сповістити співучасників у разі виявлення небезпеки викриття їх протиправної діяльності по телефону. З цією метою ОСОБА_13 , використовуючи мобільний телефон, в якому активована сім-картка ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_5 , зателефонувала на мобільний телефон, яка постійно залишаючись на зв`язку, мала здійснювати сповіщення в разі виявлення сторонніх осіб, які могли викрити їх протиправні дії.

На виконання задуманого ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, через огорожу перелізли до домоволодіння ОСОБА_20 та біля входу до будинку виявили потерпілу. З метою її спантеличення запитали про кандидата, якому вона надасть перевагу під час голосування на президентських виборах 2019 року. Потерпіла проявила свою незацікавленість цією темою та у цей же час особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, швидко пішла до будинку та, не зважаючи на заборону потерпілої, почала шукати грошові кошти та цінні речі. ОСОБА_18 , в свою чергу, почала штовхати ОСОБА_20 в середину будинку, щоб ніхто зі сторонніх не помітив їх протиправної діяльності, а остання не могла покликати на допомогу. Здійснити фізичний опір нападникам ОСОБА_20 була не в змозі у зв`язку з похилим віком. У приміщенні будинку ОСОБА_18 запитала потерпілу про місце знаходження грошових коштів, однак остання стверджувала про їх відсутність. Після цього ОСОБА_18 , взявши у приміщенні будинку господарський молоток, належний потерпілій, висловила погрози спричинення ним тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я потерпілої. Оскільки ОСОБА_20 не повідомила про місцезнаходження грошей, тому ОСОБА_18 з корисливим мотивом та з метою отримання необхідної інформації вказаним молотком нанесла ОСОБА_20 не менше двох ударів по рукам, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні правої та лівої руки та близько п`яти ударів рукояткою молотка по голові, що тілесних ушкоджень не спричинили. ОСОБА_20 , сприймаючи дії та погрози ОСОБА_18 як реальні та такі, що є небезпечними для її життя і здоров`я, вказала, що гроші знаходяться у неї на ліжку під подушкою. Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, виявила у вказаному місці гроші та повідомила про це ОСОБА_18 .

Отже, під час вчинення розбійного нападу ОСОБА_13 .. ОСОБА_18 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, виявили та заволоділи належними ОСОБА_20 грошовими коштами в сумі 6000 грн, що знаходилися під подушкою на ліжку у спальні, цибулею ріпчастою вагою 2 кг вартістю 53 грн, 10 кг цукру бурякового вартістю 138 грн, емальованим відром ємністю 10 л вартістю 105 грн, 30 шт. курячих яєць вартістю 82 грн, металевим друшляком ємністю 3 л вартістю 90 грн, що знаходилися в кімнаті-коморі, мобільним телефоном «Fly FF180» вартістю 213 грн, тонометром «Microlife» вартістю 710 грн, що знаходилися на кріслі в приміщенні кімнати-зали, золотими сережками 585 проби вагою 4 г вартістю 4742,84 грн, що були одягнені на потерпілій, чим спричинили їй збиток на загальну суму 12 133,84 грн.

Своїми спільними умисними діями нападники спричинили ОСОБА_20 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні правої та лівої кисті.

Не виявивши інших цінних речей, нападники покинули приміщення будинку та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 свою винуватість не визнала повністю за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_20 , частково - за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_12 і суду пояснила таке.

З ОСОБА_18 познайомилися десь у березні 2018 року. У останньої були проблеми з квартирою і вона допомагала їх вирішувати. Після цього вони стали тісніше спілкуватися.

Ранньою весною 2019 року Віка зателефонувала ОСОБА_13 і, плачучи, розповіла, що мати вигнала її з дому, дитину забрав чоловік, а їй ніде жити. Вона запропонувала їй пожити у неї. ОСОБА_18 приїхала зі зламаним телефоном червоного кольору, без грошей і з мінімумом одягу. Вона стала жити у неї на всьому готовому. До приїзду ОСОБА_18 вже товаришувала з ОСОБА_21 чи ОСОБА_22 , точно сказати ім`я цієї дівчини не може.

Десь у березні 2019 року ОСОБА_13 разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 , прізвище якого не знає, вирішили покататися на автомобілі, що належав ОСОБА_16 . Під час поїздки ОСОБА_21 запропонувала поїхати в ОСОБА_24 , бо вона раніше там була і володіла інформацією про ОСОБА_12 . Ніякої домовленості про його пограбування до цієї поїздки у них не було, про його існування вона навіть не знала, а тому і планування вчинення злочину не було. Ця ідея виникла спонтанно. ОСОБА_21 сказала, що по тихому у нього можна взяти велику суму грошей. Дорогу показувала теж ОСОБА_21 , а їй по телефону хтось розповідав як проїхати туди.

Приїхали вони в ОСОБА_24 вже пізно вночі. Двері у будинок відкрили ОСОБА_16 з ОСОБА_23 , усі вп`ятьох вони зайшли в коридор, де було дуже темно. Потім раптово загорілося світло, відкрилися двері у коридор і різко закрилися назад, знову стало темно. Усі разом вони зайшли у будинок, діда посадили на стілець. Вона не бачила чи зв`язували діда, чи погрожували йому ножем. Особисто вона силу до ОСОБА_12 не застосовувала. Гроші у будинку знайшла ОСОБА_21 , хоча їх шукали усі. Яку суму вона знайшла їй невідомо, бо гроші розподіляла ОСОБА_21 . Скільки їй дали не пам`ятає. Більш детальніше ОСОБА_13 не пам`ятає подій, що пов`язані з епізодом пограбування ОСОБА_12 .

У квітні 2019 року ОСОБА_13 попросила знайомого ОСОБА_25 звозити її до куми в м. Конотоп і Віка попросилася поїхати з нею та взяти з собою ОСОБА_21 . По дорозі Віка попросила завезти їх з ОСОБА_21 у якесь село. Точно не пам`ятає, але здається, що спочатку вони їздили до куми, вона десь на годину відлучалася, що робили дівчата в цей час їй не відомо.

Потім вони поїхали у якесь село, дорогу показувала ОСОБА_18 . Віка з ОСОБА_21 вийшли з автомобіля і кудись пішли, а вони з водієм залишилася. Так як дівчата затримувалися, тому вона їм телефонувала і просила щоб вони скоріш поверталися. Віка з ОСОБА_21 повернулися з відром в руках та іншими речами. Щось з речей дали водію. Після цього вони повернулися в Суми.

ОСОБА_13 не знала, що того дня ОСОБА_18 з ОСОБА_21 пограбували ОСОБА_20 . Ні про що вона з ними не домовлялася, про їх плани не була обізнана, ОСОБА_20 взагалі не знала і не бачила. ОСОБА_13 не пам`ятає чи їздили вони того дня в Батурин. Також не пам`ятає один чи два рази їздили до ОСОБА_20 . За поїздку вона віддала ОСОБА_15 1200 грн. При обшуці у неї дійсно знайшли прилад для вимірювання тиску, що був викрадений у ОСОБА_20 . Але його подарувала матері ОСОБА_13 саме Віка.

ОСОБА_18 обмовила її, надаючи пояснення про те, що ОСОБА_13 продавала викрадені ОСОБА_21 з магазинів речі, що вона вимагала у ОСОБА_18 повернення боргу шляхом викрадення майна у інших людей. Дійсно, ОСОБА_18 разом із своїм чоловіком ще десь у 2018 році взяли в борг 2300 доларів США у її батька, який збирав гроші на пам`ятник померлому брату. Потім вони з чоловіком посварилися і розійшлися, а борг так і не віддали. Вона і батько нагадували ОСОБА_18 про повернення боргу, але ніхто не примушував її для цього вчиняти злочини. Вважає, що ОСОБА_18 обмовила її з метою неповернення боргу та полегшення своєї відповідальності за вчинене.

Також вона дала неправдиві показання і по епізоду заволодіння майном ОСОБА_20 .

Незважаючи на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченою ОСОБА_13 , факт вчинення нею зазначених вище кримінальних правопорушень підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , про допит яких було заявлено прокурором.

Так, потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 30.03.2019, близько опівночі, вже спав, коли у коридорі будинку щось гупнуло і від цього він прокинувся. Тому вийшов подивитися, що сталося. Коли відкрив двері з кімнати у коридор, то перед ним стояв чоловік, який смикав двері. Після цього до кімнати будинку зайшло близько 5 людей. Його примусово посадили на стілець і тримали за плечі, щоб він не міг встати. Тоді зв`язали руки, рушником закривали рота і ним же його душили. Також тричі вдарили палкою, з якою нападники зайшли до будинку і з нею ж вийшли. Нападниці-жінки стояли біля нього - одна з лівого боку, друга з правого боку, а третя стояла попереду. Чоловік ходив по хаті і шукав гроші. При цьому злочинці вимагали віддати гроші. Він спочатку не зізнався про їх місцезнаходження. Тоді одна з жінок приставила йому до шиї ножа і сказала: «Якщо хочешь жити, кажи де гроші!» У подальшому цей ніж нападники заховали у духовці. Намагаючись відкинути ножа, він порізав палець на руці. Далі, злякавшись погроз злочинців, які сприймав реально, зізнався і повідомив, що гроші знаходяться у банці, захованій у відрі з квасолею, та за шафою у термосі. Там вони їх знайшли та забрали 15 чи 18 тис. грн, точно на цей час ОСОБА_12 вже не пам`ятає. Забравши гроші та мобільний телефон, злочинці покинули будинок. Він зміг розв`язатися та пішов за допомогою до сусідів, які викликали поліцію.

Також ОСОБА_12 оглядав лікар і виявив синець на попереку, подряпину на голові. До нападу у нього цих тілесних ушкоджень не було. Про поріз на пальці експерту не говорив, бо вважав, що порізався сам об ніж, яким погрожували злочинці. У всіх нападників на обличчі були шапки, на руках чорні рукавички. Одяг у них теж був однаковий чорні куртки, чорні штани. Розмовляла лише одна жінка, усі інші мовчали.

Під час нападу злочинців ОСОБА_12 злякався, погрози їх сприймав реально, але на цей час претензій до них не має і не хоче, щоб їх суворо покарали. Шкода йому відшкодована повністю ОСОБА_16 та матір`ю ОСОБА_18 .

Отже, показаннями потерпілого підтверджується той факт, що 29.03.2019 на нього дійсно був здійснений розбійний напад ОСОБА_13 спільно з іншими особами, внаслідок чого він отримав легкі тілесні ушкодження та втратив 18000 грн, мобільний телефон, якими незаконно заволоділи злочинці.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що весною 2019 року дівчина на ім`я ОСОБА_26 попросила його автомобілем звозити у м. Конотоп. У який день не пам`ятає, близько 5 год. ранку, він забрав ОСОБА_27 та ОСОБА_28 з вул. Тополянської у м. Суми і по дорозі біля кафе «Графин» забрав ще третю дівчину ОСОБА_22 , схожу на циганку. З ОСОБА_29 була домовленість про розрахунок після поїздки. З якою метою дівчата їхали до м. Конотоп на той час йому не було відомо, він лише хотів заробити грошей. По дорозі, на прохання дівчат, зупинився біля магазину і придбав їм 2 чи 3 пари рукавичок. Коли приїхали до м. Конотоп, то далі дорогу показувала ОСОБА_28 . За її вказівкою поїхали в с. Підлісне Конотопського району, де зупинилися на одній із вулиць. Дівчата вийшли з автомобіля і кудись пішли, а він залишився сидіти у автомобілі. Вони швидко повернулися і сказали їхати звідти. Потім у цей же день вони вдруге приїхали сюди близько 12 год. ОСОБА_26 , ОСОБА_22 та ОСОБА_28 вийшли з автомобіля і пішли до якогось будинку. Він залишився в автомобілі. Хвилин через 3 повернулася ОСОБА_26 , але у машину вона не сіла, поки не повернулися дівчата. Хвилин через 10 після приходу ОСОБА_30 повернулися ОСОБА_28 з ОСОБА_22 . У них в руках були пакети з продуктами, серед яких були цибуля, яйця, цукерки. Після цього вони поїхали до м. Конотоп, де зупинилися біля банкомату. ОСОБА_28 пішла до нього, що вона там робила він не знає. За поїздку з ним розрахувалась ОСОБА_26 , вона віддала йому 1500 грн, цибулю, яйця та цукерки. З м. Конотоп поїхали в м. Суми, де ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відвіз на вул. Тополянську, а ОСОБА_22 - на вул. СКД.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що у власності має автомобіль ВАЗ 21103. 29.03.2019, у післяобідню пору, він зустрівся зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_23 , прізвище якого не знає. За день до цього ОСОБА_23 запропонував йому поїхати заробити грошей і відвезти його кудись автомобілем, на що він погодився, бо не працював і мав вільний час.

Після зустрічі з ОСОБА_23 поїхали в сторону кафе «Графин» і забрали там ОСОБА_31 . Далі по дорозі підібрали ОСОБА_13 та ОСОБА_18 і поїхали з м. Суми. Спочатку він не знав куди і з якою метою вони їдуть. Дорогу показувала ОСОБА_32 , яка постійно комусь телефонувала і запитувала куди їхати. Коли вже з`їхали з траси Київ-Москва у напрямку смт Есмань Глухівського району, то він вже зрозумів, що вони їдуть на злочин.

Про вчинення злочину до поїздки з ОСОБА_16 ніхто не говорив і коли виїжджав з м. Суми, то навіть і не здогадувався куди вони їдуть. ОСОБА_22 говорила у машині, що у діда повинно бути 300000 грн, він вже спить, а тому зайдуть і тихенько заберуть ці кошти. Весь час вона телефонувала і їй хтось розповідав як дістатися до села, як знайти потрібний будинок. До цієї поїздки він знав ОСОБА_23 . ОСОБА_33 та ОСОБА_18 не знав. З ОСОБА_13 десь за рік до цих подій познайомився на спільному заході, але з нею не спілкувався.

Коли приїхали в ОСОБА_24 , то автомобіль залишили осторонь від будинку. У його пасажирів із собою були рукавички, шапки, хустки, які вони одягли на руки та закрили обличчя. Окрім того, ще під ОСОБА_34 хтось з дівчат сказав виключити телефони, що вони і зробили. Тому ОСОБА_16 вважає, що інші відразу знали куди вони їхали.

ОСОБА_16 одягнув робочі рукавички, які були у нього в автомобілі, а на обличчя зав`язав хустку, яку йому дав хтось з дівчат. Також хтось сказав залишити телефони у автомобілі. Потім усі вп`ятьох вони пішли до будинку, де жив ОСОБА_12 . Особисто він не планував вчиняти ніякого злочину, але все ж таки погодився, бо верх над розумом взяло самолюбство: «Як це так дівчата можуть, а я ні!».

Зайшли в коридор будинку, вхідні двері якого були відкриті, але у цей момент раптово загорілося світло, з боку відкрилися двері, яких вони там спочатку і не побачили, звідти вийшов чоловік, який став кричати на них. Потім чоловік зайшов назад до будинку і закрив за собою двері, стало знову темно. Так як вони вважали, що дід спить, тому почалась якась метушня, усі розгубилися, почали бігати по коридору, а потім зайшли у будинок. Особисто він, побачивши діда, хотів вибігти з будинку, хтось намагався вийти за ним і вони разом ледве не впали. Але все ж таки він разом з усіма зайшов до будинку, де схопили ОСОБА_12 і примусово посадили на стілець, він також це робив. Зв`язали йому руки, але чим вже не пам`ятає. ОСОБА_12 утримували всі, окрім ОСОБА_22 , бо вона весь час шукала гроші. У діда стали запитувати де гроші. ОСОБА_18 звідкілясь узяла ніж і стала ним погрожувати діду, запитуючи про гроші. Але їй зразу сказали, щоб вона припинила і викинула його. Вікторія так і зробила. Гроші шукали у будинку, у дворі та в сараї. Особисто він теж там шукав. Потім гроші у будинку знайшла ОСОБА_22 , але де саме він не знає, так як у цей момент його у будинку не було. Після того, як знайшли гроші у сумі 18000 грн, вони покинули господарство ОСОБА_12 , прихопивши його телефон, і поїхали в м. Суми. По дорозі хтось з дівчат рахував гроші. Йому частину грошей віддав ОСОБА_23 . Також під час руху він викинув мобільний телефон ОСОБА_12 . Під час слідчого експерименту показав, де його викинув, потім його там і знайшли працівники поліції.

Коли їхали в смт Есмань, то у автомобілі ніхто не обговорював як будуть вчиняти злочин, хто повинен виконувати яку роль. Ніяких вказівок ОСОБА_13 нікому не давала. Мова йшла лише про велику суму грошей і про те, що дід спить. Ніхто, у тому числі і ОСОБА_13 , нападом не керував. ОСОБА_16 лише один раз їздив на таку справу і дуже жалкує до цього часу про вчинене ним. Особисто він попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_12 , повністю відшкодував йому завдані збитки.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що народилася і раніше проживала у смт Червоне Глухівського району, яке перейменовано в смт Есмань. Тривалий час вона вже мешкає і працює в м. Суми. З ОСОБА_36 знайомі дуже давно, десь з 2014-2015 років, бо проживали раніше з нею по сусідству. Близько стали спілкуватися коли зустрічалися з хлопцями, які між собою товаришували. Але потім з ОСОБА_22 у 2018 році припинили спілкуватися і близько року не контактували з нею взагалі.

У лютому 2019 року ОСОБА_22 їй зателефонувала і вони з нею зустрілися, сходили у кафе, де ОСОБА_22 розказала про своє життя. Вона сказала, що у неї все дуже добре, зустрічається з хорошим чоловіком, має крутих друзів, серед яких називала ОСОБА_37 (пізніше дізналася, що це ОСОБА_38 ), ОСОБА_39 , яка, з її слів, «одним ударом ложе бабку на підлогу і за 2-3 хвилини обшукує хату». Також розповіла, що заробляє з друзями обкраданням людей. Після цієї зустрічі вони не спілкувалися. У той час ОСОБА_22 мешкала на АДРЕСА_3 поблизу кафе «Графин».

Через деякий час у березні 2019 року ОСОБА_22 їй зателефонувала з незнайомого номеру і запитала як проїхати в ОСОБА_24 . При цьому вона не сказала навіщо туди їде. Також вона сказала, що телефонує з телефону ОСОБА_30 . Хвилин через 20 вона ще раз зателефонувала і знову запитала про поворот на ОСОБА_24 . Третій раз вона зателефонувала близько 01:00 години і сказала, що передає комусь слухавку. Далі з нею спілкувався незнайомий чоловік, у грубій формі він запитував як виїхати з села.

Наступного дня після вказаних подій від родичів з смт Есмань ОСОБА_17 дізналася, що пограбували ОСОБА_12 , а тому зразу здогадалася, що це зробила ОСОБА_22 з друзями.

ОСОБА_17 сказала про це ОСОБА_22 , також сказала, що піде у поліцію, яка у відповідь стала погрожувати тим, що зашкодить їй та малолітній дитині. Лякала її ОСОБА_37 , у якої такі друзі, що їй буде «гаплик». Також вона їй дала 1300 грн чи 1400 грн і сказала, що це за те, що розповіла про дорогу в село. До ОСОБА_17 додому приїжджали якісь незнайомі молоді чоловіки і дзвонили у двері, але вона, побачивши їх через вічко у вхідних дверях, не відкрила їм. Це все її дуже налякало, а тому погрози ОСОБА_22 вона сприйняла реально.

ОСОБА_17 зазначила, що ще у 2018 році ОСОБА_22 запитувала у неї про заможних людей і вона їй назвала ОСОБА_12 . Одного дня ОСОБА_32 зателефонувала і попросила зателефонувати по номеру, який вона дала, і сказати, що цю людину викликають до банку. ОСОБА_17 так і зробила. Пізніше вже дізналася, що вона телефонувала саме ОСОБА_12 . Тоді ж у 2018 році ОСОБА_22 розказала, що викрала у нього гроші. За те, що ОСОБА_17 телефонувала ОСОБА_12 , після обкрадання останнього ОСОБА_22 погасила за неї кредитний борг у банку у розмірі близько 8000 грн.

ОСОБА_17 вказала, що знала лише одну ОСОБА_31 . ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 не знала і ніколи не бачила раніше. ОСОБА_13 перший раз побачила в суді.

Отже, вказаними показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 повністю підтверджується участь ОСОБА_13 у вчиненні розбійних нападів на ОСОБА_12 та ОСОБА_20 у складі групи осіб.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що з ОСОБА_13 її познайомив спільний знайомий ОСОБА_40 десь у 2017 році. Представили як «блатну» на прізвисько « ОСОБА_37 ». Також сказали, що у неї був авторитетний брат. У лютому 2018 року її чоловік позичив у батька ОСОБА_13 3000 доларів. Вони з чоловіком виплачували ці кошти з процентами, але потім 19.09.2018 розлучилися і він перестав платити борг, а у неї для його сплати коштів не було.

У лютому 2019 року додому до ОСОБА_18 приїхали ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 і ОСОБА_41 . ОСОБА_13 сказала, що вона повинна виплачувати борг. ОСОБА_18 написала розписку. Також потім приїхали її чоловік і його батьки. Вони сказали, що нічого платити ОСОБА_13 не будуть, на що остання запропонувала зустрітися їм з чоловіком у м. Суми у неї вдома і розібратися з цього питання. 10-12 березня, точно не пам`ятає, 2019 року вона приїхала до Маргарити додому, а чоловік ні. ОСОБА_18 залишилися жити у ОСОБА_13 і сказала, що скільки зможе, стільки і буде повертати борг. З цього часу вони з нею стали тісно спілкуватися. Маргарита постійно говорила, що прийдеться відробляти та повертати гроші.

15.03.2019 додому до ОСОБА_13 прийшла ОСОБА_42 , з якою до цього дня ОСОБА_18 не була знайома. Зі слів ОСОБА_43 вона дізналася, що ОСОБА_22 викрадає у магазинах у Мануфактурі речі, а Маргарита їх за півціни продає. У цей же день ОСОБА_22 розповіла про ОСОБА_12 , про якого їй, у свою чергу, розповіла її подружка ОСОБА_44 чи ОСОБА_44 . Також повідомила, що раніше у цього діда викрала 24000 грн. Зробили вони це так: ОСОБА_44 виманила діда з дому, нібито його викликали до банку, а ОСОБА_22 зайшла у будинок і викрала гроші. Після розповіді ОСОБА_45 сказала, що необхідно подумати, знайти машину, вона про це запитає в Якута. Рита також і їй запропонувала ходити з ОСОБА_46 , але до цього не дійшло.

У березні 2019 року вони з ОСОБА_13 поїхали в лікарню, де останній робили переливання крові. Туди приїхав ОСОБА_47 , прізвища якого вона не знає, і сказав, що гроші треба повертати і запропонував забрати її доньку, яка проживала з колишнім чоловіком. ОСОБА_18 на це не погодилася. Маргарита запропонувала викрасти гроші у ОСОБА_12 , якими вона може з нею розрахуватися. ОСОБА_18 погодилася. Рита розказала як це можна зробити, бо дід мешкає на околиці села. Після цієї розмови пройшло десь дві неділі. Весь цей час вона жила у ОСОБА_13 , куди неодноразово приходили ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_47 .

В один із днів у кінці березня 2019 року ОСОБА_13 зранку кудись пішла, а вона залишалася у неї вдома. Десь в обідню пору їй зателефонувала ОСОБА_26 і сказала, щоб о 6 год. вечора вийшла і чекала, за нею приїдуть ОСОБА_47 і ОСОБА_16 . Також сказала одягнути темний одяг. У зазначений час ОСОБА_18 вийшла і на автомобілі її забрали ОСОБА_47 з ОСОБА_16 , який був за кермом. По дорозі біля кафе «Графин» чи «Графіт», вже не пам`ятає, вони забрали ОСОБА_13 та ОСОБА_48 . По дорозі Рита роздала перчатки. ОСОБА_12 ніхто не збирався бити. Хотіли шляхом обману забрати у нього гроші. Зі слів ОСОБА_36 у ОСОБА_12 повинно було бути десь 300000 грн, бо коли у нього раніше вона викрала 24000 грн, то він по селу розказував, що ще б трішки і знайшли б усі гроші.

Коли доїхали до села, де жив ОСОБА_12 , то було вже темно, і вони зрозуміли, що тихо гроші у діда вже неможливо забрати. Тому Рита сказала, що хлопці виб`ють вхідні двері у будинку, а вони його обшукають. На голови оділи шапки-балаклави, по дорозі на яких вирізали дірки для очей. ОСОБА_16 на обличчя зав`язали хустку. Усі підійшли до хати. ОСОБА_16 та ОСОБА_47 вибили перші вхідні двері і всі зайшли у коридор. У цей момент відкрилися двері і вийшов дід. Якут та ОСОБА_16 посадили діда на стілець у кімнаті, стали чим попало, що попадалось під руки, прив`язувати його до стільця. Вона у діда питала про гроші. Кароліна у цей час по хаті шукала гроші. Дід відповідав, що коштів немає. ОСОБА_18 та ОСОБА_13 діду погрожували, що уб`ють, заріжуть. ОСОБА_13 також діда за шию придушувала. Потім ОСОБА_18 з ОСОБА_22 по хаті шукали гроші, а біля діда залишилися ОСОБА_47 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Хтось з них діду погрожував ножем. Але хто саме вона сказати не може, бо у цей час шукала гроші. Особисто вона ножем діду не погрожувала. Всі шукали гроші і ніяк не могли їх знайти, коли вже ОСОБА_47 став показувати, що час звідси йти. Але потім ОСОБА_32 у відрі знайшла гроші. Як виходили з будинку, ОСОБА_18 на столі помітила мобільний телефон, який Рита сказала їй забрати, щоб дід не міг швидко покликати на допомогу. По дорозі чи Якут, чи ОСОБА_16 викинули телефон. Гроші були у ОСОБА_22 , яка їх поділа порівну. Також вона сказала, що треба ще дати наводчику. Свої кошти ОСОБА_18 віддала ОСОБА_13 у рахунок боргу. Рита усім сказала, якщо когось затримують, то треба мовчати і по ст. 63 Конституції не давати показань без адвоката. А вона через знайомих поліцейських звільнить їх. Так як у діда вкрали мало грошей, то ОСОБА_26 сказала, щоб думали кого ще можна пограбувати.

Потім ОСОБА_18 згадала, що у с. Підлипне, де жив її покійний батько, є така бабуся, у якої немає рідних, але маються гроші. Рита знайшла водія з машиною, підключила ОСОБА_22 . У квітні 2019 року, близько 6 год ранку, вона з ОСОБА_13 та ОСОБА_46 на автомобілі під керуванням ОСОБА_15 виїхали у Конотопський район. По дорозі Рита попросила ОСОБА_15 купити рукавички. Він також купив і сувенірні гривні. У с. Підлипне водій купив ще печиво. Гроші у баби хотіли забрати тихо. ОСОБА_13 та ОСОБА_18 повинні були відволікати бабу, а ОСОБА_32 - шукати гроші. Коли приїхали в с. Підлипне, то побачили, що біля будинку ОСОБА_20 знаходилися сусіди, а хвіртка з вулиці була закрита. Рита сказала, що приїдуть пізніше. Також вона сказала, що поїдемо у Батурин та пошукаємо інших людей, у яких можна було б забрати гроші. Але так нікого підходящого не знайшли і о 12 год. повернулися у с. Підлипне.

ОСОБА_22 та ОСОБА_18 зайшли з городу, ОСОБА_13 хотіла зайти з вулиці, але хвіртка з вулиці була закрита. Кароліна зателефонувала у цей час ОСОБА_13 і сказала, що з городу хвіртка закрита. ОСОБА_13 сказала, що залишиться на вулиці і буде спостерігати за обстановкою. Коли вони з ОСОБА_22 зайшли з городу у двір, то там побачили бабу. Вони стали її забалакувати, але вона не повелась на їх розмови. Кароліна у цей час зайшла у будинок і баба це побачила. Тоді ОСОБА_22 сказала заштовхати бабу у будинок. Вони її заштовхали і у кімнаті посадили на стілець. ОСОБА_22 стала шукати гроші і показала жестом, що бабу необхідно полякати. Тоді ОСОБА_18 на підвіконні побачила молоток, взяла його і ним стала бити бабу по руках та голові не сильно. При цьому вона кричала бабі, що уб`є, заріже. Кароліна побачила у баби під хусткою золоті сережки і сказала їй зняти їх. Сережки з баби зняла ОСОБА_18 . Тоді баба стала говорити, що ОСОБА_22 вже знайшла гроші, але чомусь про це мовчить. Бабу з ОСОБА_22 вони лише поштовхали, били не сильно, лише щоб залякати. При виході у веранді вона побачила у відрі цукор, цибулю, яйця, цукерки. ОСОБА_22 сказала забрати продукти. Також вони ще забрали банківську картку. Тому поїхали в м. Конотоп до банку, але до карточки вони так і не змогли підібрати пароль. Весь час їхнього перебування у баби ОСОБА_13 була на зв`язку через ОСОБА_49 з ОСОБА_22 .

Викрадені сережки, гроші ОСОБА_18 та ОСОБА_22 передали Риті, яка їх потім поділила. Доля ОСОБА_18 дісталась також їй. У ОСОБА_20 вони ще викрали і тонометр, який потім під час обшуку і був знайдений поліцією вдома у ОСОБА_13 . У подальшому сережки вона разом з ОСОБА_13 здала у ломбард, просто квитанцію виписали на її паспорт і ця квитанція дійсно також перебувала вдома у ОСОБА_13 , де і була знайдена поліцією. Після пограбування ОСОБА_20 вони поїхали у Суми, де в центрі зустрілися з Якутом. Розказали йому, що мало знайшли. Домовилися, що ОСОБА_47 увечері приїде до ОСОБА_30 .

ОСОБА_18 з ОСОБА_13 поїхали додому до останньої. Увечері туди приїхав і ОСОБА_47 , якому вони йому сказали, що будуть шукати людей.

21.05.2019 ОСОБА_18 затримали. Поліція вже усе знала про пограбування ОСОБА_12 та ОСОБА_20 .

Вчиняла злочини, бо боялася погроз Якута за борг перед ОСОБА_13 і боялася того, що викрадуть її доньку у свекрухи. Тому вирішила цей борг відпрацювати злочинами.

Коли вона спілкувалася з ОСОБА_13 , то остання не працювала і жила за рахунок того, що разом з ОСОБА_50 вибивали борги у людей.

Коли вони їхали грабувати ОСОБА_12 , то по дорозі домовилися, що до нього підуть ОСОБА_13 , вона та ОСОБА_51 . Коли ОСОБА_22 повідомила вдома у ОСОБА_13 про ОСОБА_12 і до того моменту, коли її на злочин забрали машиною ОСОБА_47 з ОСОБА_16 . ОСОБА_13 з нею не обговорювала питання вчинення злочину. Так як вони приїхали вже пізно вночі, тому Рита сказала, щоб хлопці теж йшли і вибили двері. До Глухова ОСОБА_16 їхав сам, бо дорога по трасі була відома. Вже з ОСОБА_52 телефонувала ОСОБА_44 , яка розповідала про дорогу до ОСОБА_12 . У останнього вони викрали 19500 грн.

Про ОСОБА_20 . Риті розказала ОСОБА_18 . Дорогу до потерпілої також вона показувала. Перед поїздкою на злочин до ОСОБА_20 вона для ОСОБА_13 зарядила ОСОБА_49 і під час пограбування ОСОБА_20 . ОСОБА_13 була на зв`язку і все чула. По дорозі у машині обговорили, що вони з ОСОБА_13 відволікають бабу, а ОСОБА_22 шукає гроші. Коли шляхом обману не вдалося у баби забрати гроші, тоді і вирішили її пограбувати.

Отже, ОСОБА_18 пояснила, що вказані злочини вона вчинила за попередньою змовою з ОСОБА_13 та іншими особами.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що мешкає по сусідству із ОСОБА_20 і вже 8 років її доглядає. Десь приблизно у квітні 2019 року зранку вона поїхала у своїх справах у м. Конотоп. Повернулася назад близько 16 год. і зразу прийшла до ОСОБА_20 , яка їй розказала, що вранці городами до неї прийшло дві жінки і сказали, що із соцстраху. Вона завела їх у веранду, а вони закрили двері і потягнули її у кімнату будинку, де стали шукати гроші. При цьому вони говорили, що втрачати їм нічого і якщо не знайдуть гроші, то вб`ють її. ОСОБА_20 також говорила, що дуже злякалася і погрози сприймала реально.

Окрім того потерпіла розказала, що невеличким молотком била її по руках жінка на ім`я ОСОБА_53 . ОСОБА_19 бачила у потерпілої синці на руках. Також вона возила ОСОБА_20 на огляд до експерта. Злодійки у потерпілої зняли з вух старовинні золоті сережки, забрали 6000 грн, апарат для вимірювання тиску, цукор, відро. Пізніше Віка вибачалася перед ОСОБА_20 .

ОСОБА_19 разом з ОСОБА_20 у поліції впізнали апарат для тиску, що був викрадений у останньої.

Станом на квітень 2019 року ОСОБА_20 мала добру пам`ять і ясний розум, не страждала на склероз чи інші розлади психіки, а тому усі події оцінювала адекватно.

Також винуватість ОСОБА_13 підтверджується такими письмовими доказами.

Як вбачається з рапорту інспектора поліції ОСОБА_54 про виявлення кримінального правопорушення та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.04.2019, цього дня до Конотопського ВП надійшло повідомлення про розбійний напад на ОСОБА_20 (том 2 а. п. 99, 100).

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується протоколом огляду місця події від 16.04.2019 за місцем проживання ОСОБА_20 з фототаблицею та флеш-картою з відеозаписом до нього, що був переглянутий в судовому засіданні (том 2 а. п. 101-120, 227).

Огляд проведений на підставі письмової заяві потерпілої ОСОБА_20 від 16.04.2019, з якого вбачається, що злочин щодо останньої вчинено за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Також під час огляду місця події були виявлені та вилучені відбитки пальців рук, сліди підошви взуття.

Сторона захисту просила визнати вказаний протокол огляду недопустимим доказом, бо огляд проведено у квітні 2019 року, а виявлені під час огляду предмети визнані речовими доказами лише 27.06.2019. Але суд не вбачає таких порушень вимог ст. 237 КПК України, що дали б підстави для визнання вказаного протоколу недопустимим доказом.

Окрім того, визнання 27.06.2019 речовими доказами предметів, що виявлені під час огляду 16.04.2019, не свідчить про недопустимість вказаного протоколу.

Прокурор надав клопотання слідчого про призначення трасологічної експертизи від 16.04.2019; ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.2019 про призначення судової трасологічної експертизи; висновок судової трасологічної експертизи від 13.05.2019 №19/119/6-2/342е; клопотання слідчого про призначення судової трасологічної експертизи від 04.07.2019; ухвали слідчого судді від 08.07.2019 та 10.07.2019 про призначення судової трасологічної експертизи і виправлення описки; висновок судової трасологічної експертизи №19/119/6-2/507е від 22.07.2019; клопотання слідчого про проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_13 від 22.04.2019; ухвалу Конотопського міськрайонного суду від 22.04.2019 про надання дозволу на проведення обшуку в будинку та господарських спорудах за адресою: АДРЕСА_1 ; протокол проведення обшуку від 21.05.2019 з флеш-картою до нього; квитанцію за спожитий газ за грудень 2018 року; квитанцію з ломбарду (том 2 а. п. 156-171, том 3 а. п. 238-241, 244, том 4 а. п. 3-26, 234-242, 249, 250).

Сторона захисту просила визнати вказані документи неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони не підтверджують винуватість обвинуваченої. Окрім того, обшук проведений з порушенням вимог КПК України, бо у ньому зазначені не всі учасники, що приймали участь у обшуці, в ухвалі слідчого судді не зазначено прізвище слідчого, кому надано дозвіл на його проведення. Також при проведенні самого обшуку порушена його процедура. Інші докази є похідними від цього протоколу.

Як вбачається з висновку судової трасологічної експертизи від 13.05.2019 №19/119/6-2/342е, встановити придатність двох слідів низу підошов взуття, що були вилучені під час огляду домоволодіння ОСОБА_20 , можливо лише при наявності самого взуття, яке їх залишило. Чи залишені сліди низу підошов взуття розмірами 240х85 мм, 250х72 мм, 254х85 мм, 264х76 мм, 257х91 мм одним і тим же взуттям можливе при їх порівняльному дослідженні зі взуттям, яке залишило сліди.

Відповідно до висновку експертизи №19/119/6-2/507е від 22.07.2019 сліди низу підошов взуття розмірами 240х85 мм, 250х72 мм, 254х85 мм, 264х76 мм, 257х91 мм, виявлені в ході огляду місця події 16.04.2019, залишені взуттям з такою ж формою та розміром елементів підошви та їх малюнку, що й у жіночих кросівках чорного кольору, вилучених 21.05.2019 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_55 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з протоколу обшуку від 21.05.2019, що законно проводився на підставі ухвали слідчого судді від 22.04.2019, у будинку АДРЕСА_1 , у якому мешкала обвинувачена ОСОБА_13 , відшукані та вилучені тонометр, квитанція з ломбарду на ім`я ОСОБА_18 , квитанція за комунальні послуги на ім`я ОСОБА_20 за грудень 2018 року, жіночі кросівки та інші предмети.

Вказані тонометр, квитанція за комунальні послуги на ім`я ОСОБА_20 за грудень 2018 року належать потерпілій ОСОБА_20 і відшукані саме за місцем проживання ОСОБА_13 .

Як пояснила свідок ОСОБА_18 , після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_56 золоті сережки останньої здала у ломбард, на підтвердження чого отримала квитанцію. У той час вона проживала у ОСОБА_13 , тому квитанція з ломбарду і опинилася вдома у останньої.

Тонометр, що знайдений за місцем проживання ОСОБА_13 , впізнаний 28.05.2019 потерпілою ОСОБА_20 та свідком ОСОБА_19 .

Отже, вказаними документами підтверджується причетність ОСОБА_13 до розбійного нападу на ОСОБА_20 , оскільки за місцем її проживання знайдено майно, що належить потерпілій. На місці вчинення злочину у будинку ОСОБА_20 16.04.2019 виявлені та вилучені сліди низу підошов взуття, які залишені кросівками, що були вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_55 .

Стосовно проведення самої процедури обшуку, то аргументи сторони захисту не заслуговують на увагу, бо суд також не вбачає таких суттєвих порушень, які б тягнули за собою недопустимість цього доказу.

Щодо не зазначення в ухвалі слідчого судді прізвища слідчого, якому надавалося право на проведення обшуку, то суд зазначає таке.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 22.04.2019 про надання дозволу на проведення обшуку в будинку, у якому проживає ОСОБА_13 , то у ній зазначені: прізвище слідчого ОСОБА_57 , який звернувся із клопотанням; статті 233, 234 КПК України, на підставі яких постановлялась ухвала про обшук; адреса будинку, у якому необхідно провести обшук; строк дії ухвали; речі, які необхідно відшукати (том 4 а. п. 236).

Суд зазначає, що порядок проведення обшуку детально регламентований кримінальним процесуальним законом. Так, відповідно до статей 234, 235 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Ухвала слідчого судді має містити відомості про строк дії ухвали; прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук; положення закону, на підставі якого постановляється ухвала; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Системне тлумачення процесуальних норм, а саме статей 37, 39, 236 КПК України, дає підстави стверджувати, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана прокурором, призначеним здійснювати процесуальне керівництво в порядку ст. 37 КПК України, або слідчим, визначеним керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 цього Кодексу.

Приписи ст. 235 КПК України не зобов`язують слідчого суддю в ухвалі зазначати прокурора чи слідчого, який буде проводити обшук, натомість зазначена ухвала має містити відомості про прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук. Тобто, процесуальний закон зобов`язує слідчого суддю встановити, що клопотання надійшло від уповноваженої особи - прокурора, включеного до групи прокурорів, або слідчого, якому доручено здійснювати розслідування, в порядку статей 37, 39, 216 КПК України. Судовий контроль під час розгляду клопотання про проведення обшуку здійснюється з метою забезпечення права на недоторканність житла чи іншого володіння особи. Водночас, зміст норм цього Кодексу не дає підстав для твердження про те, що до повноважень слідчого судді належать, крім здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ст. 3 КПК України), ще й інші, віднесені до повноважень прокурора та слідчого з організації досудового розслідування.

Із системного тлумачення статей 36, 40, 235, 236 КПК України не вбачається, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть брати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.). Питання про дотримання вимог КПК прокурором або слідчим щодо належного використання повноважень здійснювати обшук, залучення понятих, спеціалістів, працівників оперативного підрозділу, підозрюваного, захисника, інших учасників провадження вирішуються на етапі судового провадження (п. 24 ст. 3 КПК України), а не провадження у слідчого судді, і за умови надання суду протоколу обшуку як доказу винуватості у вчиненні злочину.

Отже, визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб`єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №263/10353/16.

Суд зазначає, що обшук у будинку АДРЕСА_1 проведений уповноваженою особою з дотриманням як порядку, встановленого статтями 40, 234, 235, 236 КПК України, так і загальних засад кримінального провадження, закріплених у статтях 9, 13 цього Кодексу, процесуальний дозвіл на проведення слідчої дії отриманий уповноваженим слідчим у визначеному законом порядку, що свідчить про необґрунтованість аргументів сторони захисту.

Отже, враховуючи викладене, суд зазначає, що протокол обшуку будинку, де проживала ОСОБА_13 від 21.05.2019, висновки експертиз є належними та допустимими доказами її винуватості.

Що стосується клопотань слідчого та ухвал слідчого судді, то хоча ці документи не є доказами винуватості у розумінні ст. 84 КПК України, але вони підтверджують законність процесуальних дій щодо призначення експертиз, проведення обшуку та вилучення речових доказів.

Винуватість обвинуваченої підтверджується висновком товарознавчої експертизи від 03.05.2019 №19/119/11-1/94е, яка проводилася на підставі клопотання слідчого про призначення товарознавчої експертизи від 16.04.2019 та ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.04.2019; висновком товарознавчої експертизи від 10.07.2019 №19/119/11-1/1417е, яка проводилася на підставі клопотання слідчого про призначення товарознавчої експертизи від 04.07.2019 та ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2019 (том 2 а. п. 172-186, 187-197).

Вказаними висновками експертиз встановлена вартість цибулі, цукру, відра, друшляка, курячих яєць, мобільного телефону, золотих сережок, тонометру, що викрадені у ОСОБА_20 .

Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується гарантійним талоном на мобільний телефон, який ОСОБА_20 надала слідчому, що у подальшому визнаний речовим доказом, та протоколом його огляду від 23.10.2019 (том 2 а. п. 199-200).

Надання потерпілою гарантійного талону слідчому не суперечить вимогам ст. 93 КПК України.

На підтвердження винуватості обвинуваченої прокурор надав два протоколи пред`явлення потерпілій ОСОБА_20 та свідку ОСОБА_19 тонометра для впізнання від 28.05.2019 разом з довідками, фототаблицями (том 2 а. п. 201-208).

Сторона захисту просила визнати ці протоколи недопустимими доказами, бо потерпілій і свідку ще до впізнання показали ці предмети. Вони не зазначили індивідуальних ознак тонометра. Також процедура впізнання проведена з порушенням ст. 229 КПК України.

Як вбачається з вказаних протоколів, потерпіла ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_19 серед чотирьох представлених на впізнання тонометрів впізнали саме той, що належав ОСОБА_20 і яким 16.04.2019 заволоділи нападники.

Зазначений тонометр вилучений під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 .

Порушень вимог ст. 229 КПК України під час проведення впізнання судом не встановлено, версія захисту про те, що потерпілій і свідку до проведення процедури впізнання показали тонометр, не знайшла свого підтвердження. Також у протоколах зазначено за якою сукупністю ознак потерпіла та свідок впізнали тонометр.

Винуватість обвинуваченої підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 10.07.2019, фототаблицею та флеш-картою з відеозаписом до нього, що був переглянутий у судовому засіданні, під час якого потерпіла ОСОБА_20 дуже детально та послідовно розповіла і продемонструвала, як і при яких обставинах 16.04.2021 на неї було вчинено напад, заподіяно легкі тілесні ушкодження та викрадено її особисті речі (том 2 а. п. 229-232).

Також потерпіла вказала, що до її будинку зайшло дві жінки. Одна з них її била, а друга у кімнатах шукала гроші. У тієї, що била, в руках був молоток, ним вона її теж вдарила по голові. Вдарила металевою частиною молотка не менше двох разів, від чого вона відчула фізичний біль.

Перевіркою вказаного протоколу слідчого експерименту встановлено, що в ході цієї слідчої дії слідчим дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення - шляхом проведення необхідних дослідів і випробувань.

Слідчий експеримент проведений за письмовою згодою потерпілої ОСОБА_20 (том 2 а. п. 228).

Підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, як того просила сторона захисту, суд не вбачає.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 прокурором надані направлення слідчого судово-медичному експерту про проведення обстеження потерпілої ОСОБА_20 ; акт її судово-медичного обстеження №120; висновок судово-медичної експертизи №133 від 20.05.2019, яка проводилася на підставі клопотання слідчого від 16.04.2019 та ухвали слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи від 19.04.2019; спеціальний журнал обліку осіб, які звернулися з тілесними ушкодженнями; карта виїзду екстреної медичної допомоги КЗ СОР «СОЦЕМД та МК» від 16.04.2019 за адресою : АДРЕСА_2 (том 2 а. п.233- 240, том 3 а. п. 2-5).

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи, у потерпілої виявлені синці на тильній поверхні правої та лівої кисті, вони могли утворитися 16.04.2019, потерпілій було спричинено не менше 7 ударів кулаками рук, взуттям та іншими предметами. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких.

Підстави для визнання вказаного доказу недопустимим, як того просила сторона захисту, відсутні.

Як вбачається зі спеціального журналу обліку осіб, які звернулися з тілесними ушкодженнями, та карти виїзду екстреної медичної допомоги, 16.04.2019 о 16:30 год. ОСОБА_20 звернулася за медичною допомогою до Конотопської станції екстреної ШМД з приводу заподіяння тілесних ушкоджень невідомими особами, що вдерлися у до будинку (том 3 а. п. 2-5).

Саме у цей день і час на ОСОБА_20 був вчинений розбійний напад ОСОБА_13 у групі з іншими особами.

Вказані документи отримані стороною обвинувачення відповідно до вимог глави 15 КПК України, що підтверджується клопотанням слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів від 01.08.2019; ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.08.2019 про тимчасовий доступ до медичної документації щодо надання медичної допомоги ОСОБА_20 ; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.08.2019; описом речей і документів (том 2 а. п. 246-251, том 3 а. п. 1).

Винуватість ОСОБА_13 також підтверджується висновком судово-медичної експертизи №416 від 26.09.2019, що проводилася на підставі клопотання слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 15.08.2019 та ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 19.08.2019 про призначення судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований потерпілою ОСОБА_20 під час слідчого експерименту співпадає не в повному обсязі з тілесними ушкодженнями, які малися у неї на час судово-медичного обстеження. Не співпадає в частині нанесення ударів в ділянку голови, оскільки на час судово-медичного обстеження тілесних пошкоджень в даній ділянці не виявлено (том 3 а. п. 6-13).

Хоча експерт і зазначив, що механізм спричинення тілесних ушкоджень співпадає частково, але це не свідчить про те, що потерпіла повідомила неправдиву інформацію.

Відсутність тілесних ушкоджень на голові потерпілої не свідчить про те, що такі удари їй не наносилися, бо факт їх нанесення суду підтвердили свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_18 .

Тому суд зазначає, що просто після їх нанесення не залишилося слідів на голові потерпілої.

Отже, висновок судово-медичної експертизи є належним та допустимим доказом винуватості обвинуваченої.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 прокурором надані 2 рапорти відповідальних осіб Глухівського ВП від 30.03.2019 та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.03.2019, з яких вбачається, що 30.03.2019 невідомі особи вчинили розбійний напад на ОСОБА_12 та заволоділи його майном (том 3 а. п. 14-16).

Винуватість обвинуваченої також підтверджується протоколом огляду місця події від 30.03.2019 за місцем проживання ОСОБА_12 з фототаблицею та флеш-картою з відеозаписом до нього, що був переглянутий в судовому засіданні (том 3 а. п. 18-41).

Огляд проведений на підставі письмової заяви потерпілого ОСОБА_12 від 30.03.2019 (том 3 а. п. 17), з якого вбачається, що злочин щодо останнього вчинено за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Також під час огляду місця події виявлені та вилучені відбитки пальців рук, сліди підошви взуття, шнур, рушник, полімерний пакет з нашаруванням рідини бурого кольору, одяг потерпілого.

Сторона захисту просила визнати вказаний протокол з додатками недопустимими доказами, бо вони неналежно оформлені, також протокол не підписаний учасником огляду, а саме криміналістом.

Але суд не вбачає підстав для визнання вказаного протоколу огляду з додатками недопустимими доказами, бо сам огляд проведений у відповідності з вимогами ст. 237 КПК України, протокол та додатки до нього оформлені у відповідності до вимог ст. ст. 103, 104 КПК України. У протоколі зазначено, що участь у огляді приймав інспектор-криміналіст ОСОБА_58 , підпис якого у протоколі мається, що спростовує позицію сторони захисту.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №421 від 08.05.2019, висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи №422 від 14.05.2019, висновками судових молекулярно-генетичних експертиз №10-1391 від 24.10.2019, №10-1315 від 10.10.2019, №10-1392 від 25.10.2019, висновками судово-медичних (імунологічних експертиз) №423 від 16.05.2019, №425 від 16.05.2019, №424 від 16.05.2019, з яких вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_12 належить до групи О з ізогемаглютінінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи крові АВО. На футболці, вилученій під час огляду місця події 30.03.2019 за місцем проживання потерпілого, виявлені сліди крові, походження яких можливе від нього. Генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові на предметі, схожому на шнур, з нашаруванням речовини бурого кольору, на зовнішній поверхні пакета, на рушнику з нашаруванням речовини бурого кольору, що також були вилучені під час огляду місця події, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 . На рушнику, мотузці, дроті, кабелі та поліетиленовому пакеті, що вилучені під час огляду місця події за місцем проживання потерпілого знайдено кров людини, походження якої можливе від останнього (том 3 а. п. 82-83, 89-91, 99-109, 117-128, 194-204, том 9 а. п. 127-129, 132-134, 137-139).

Сторона захисту зазначила, що вказані документи є неналежними доказами винуватості ОСОБА_13 , бо у потерпілого при огляді експертом не виявлено будь-яких відкритих ран, а тому сліди крові на речах нічого не підтверджують.

Як зазначив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , під час нападу на нього він порізав палець на руці, коли намагався відвести ніж від шиї. Також він зазначив, що про цей поріз експерту не повідомляв.

Проводилися вказані експертизи у відповідності до вимог ст. 242 КПК України в редакції, яка діяла на час їх призначення, на підставі клопотань слідчого про призначення експертиз та ухвал слідчого судді. Підстав для визнання їх недопустимими чи неналежними доказами суд не вбачає (том 3 а. п. 77-79, 84-86, 92-94, 110-112, 187-189, том 9 а. п. 125, 130, 135).

Винуватість обвинуваченої доводиться висновком товарознавчої експертизи від 06.08.2019 №19/119/11-1/1678е, яка проводилася на підставі клопотання слідчого про призначення товарознавчої експертизи від 01.08.2019 та ухвали слідчого судді від 05.08.2019 (том 4 а. п. 71-73, 77-90).

Вказаним висновком експертизи встановлено, що вартість викраденого у ОСОБА_12 мобільного телефону становить 317 грн.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_12 від 22.05.2019 та флеш-карти до нього з відеозаписом проведення цієї слідчої дії, що був переглянутий у судовому засіданні, останній докладно розказав та показав на місці вчинення злочину обставини розбійного нападу, який здійснили ОСОБА_13 з іншими особами (том 4 а. п. 114-118).

Суперечностей у поясненнях ОСОБА_12 під час слідчого експерименту та їх невідповідність іншим доказам судом не встановлено.

Перевіркою вказаного протоколу слідчого експерименту встановлено, що в ході цієї слідчої дії слідчим дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення - шляхом проведення необхідних дослідів і випробувань.

Згоду на проникнення до будинку під час слідчого експерименту працівникам поліції надав сам потерпілий, що підтверджується його заявою від 22.05.2019 (том 4 а. п. 113).

Аргументи сторони захисту щодо неналежності цього протоколу слідчого експерименту, бо ОСОБА_12 нічого, щоб доводило винуватість ОСОБА_13 , не вказав на увагу не заслуговують.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується висновками судово-медичних експертиз №47 від 02.05.2019, №99 від 02.10.2019 з яких вбачається, що 30.03.2019 у ОСОБА_12 виявлені множинні гематоми спини, садна обличчя, які виникли від дії тупого предмету/тупих предметів та тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається утворення тілесних ушкоджень від ударів руками, кулаками, ногами, палками. Гематоми та садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень (том 4 а. п. 124-125, 144-146).

Висновками вказаних експертиз підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_12 , надані ним у судовому засіданні, щодо отримання тілесних ушкоджень 30.03.2019 під час розбійного нападу на нього ОСОБА_13 та інших осіб.

Відповідно до довідки Глухівської ЦРЛ №168 від 09.04.2019, яка видана по запиту слідчого від 03.04.2019, журналу реєстрації амбулаторних хворих, журналу кримінальних травм приймального відділення Глухівської ЦРЛ, журналу нещасних випадків невиробничого характеру Глухівської ЦРЛ, які вилучені слідчим на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, ОСОБА_12 після розбійного нападу звернувся до приймального відділення лікарні 30.03.2019 о 09:00 год. з приводу множинних гематом спини та саден обличчя. В ділянках л/зап`ясткових суглобів маються сліди від зв`язування рук (том 4 а. п. 126-139).

Отже, після здійснення нападу ОСОБА_12 відразу звернувся до медичного закладу за допомогою і отримання ним тілесних ушкоджень при інших обставинах, ніж ті, що зазначені у обвинувальному акті, виключається.

Прокурор надав протокол обшуку від 21.05.2019 та флеш-карту з відеозаписом його проведення, що проведений у автомобілі ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_6 (том 4 а. п. 156-161).

Сторона захисту просила визнати вказаний протокол недопустимим та неналежним доказом, оскільки обшук проведений з порушенням вимог КПК і нічого не підтверджує.

Як вбачається з протоколу обшуку, що проведений у законний спосіб на підставі ухвали слідчого судді від 08.05.2019 (том 4 а. п. 154-155), за наслідками його проведення вилучені автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію на ім`я ОСОБА_16 .

Суд зазначає, що вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію належать ОСОБА_16 і на цьому автомобілі він спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та іншими особами 30.03.2019 прибули до місця проживання потерпілого ОСОБА_12 та вчинили на нього розбійний напад.

Вказаний факт у судовому засіданні також підтвердили як сама ОСОБА_13 , так і ОСОБА_16 , ОСОБА_18 .

Щодо проведення процедури обшуку, то аргументи сторони захисту не заслуговують на увагу, бо суд не вбачає таких суттєвих порушень, які б тягнули за собою недопустимість цього доказу.

Отже, протокол обшуку автомобіля, що належить ОСОБА_16 , є належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_13 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.05.2019 та флеш-накопичувачу до нього, що переглядався у судовому засіданні, ОСОБА_16 видав слідчому мобільний телефон марки «Самсунг» з абонентським номером НОМЕР_7 , яким користувався під час вчинення злочину (том 4 а. п. 168-170).

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 прокурор надав протоколу проведення слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_16 від 23.05.2019 та флеш-карту до нього з відеозаписом проведення цієї слідчої дії, що переглянутий у судовому засіданні (том 4 а. п. 177-183).

Сторона захисту просила цей протокол визнати недопустимим доказом, бо він проведений без участі захисника ОСОБА_59 , з яким у ОСОБА_16 на той час вже був укладений договір про надання правничої допомоги.

Як вбачається із вказаного протоколу, ОСОБА_16 докладно розповів та показав на місцевості обставини вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та іншими особами. Також він зазначив, що до будинку заходила і ОСОБА_13 , вона також допомагала утримувати потерпілого на стільці, щоб він не міг встати. ОСОБА_18 під час нападу демонструвала ніж, що підтверджує факт погрози застосування насильства, що є небезпечним для здоров`я та життя потерпілого.

Також під час слідчого експерименту ОСОБА_16 вказав місце, де викинули телефон потерпілого. У зазначеному ним місці працівниками поліції він і був знайдений.

Отже, вказаним протоколом спростовується позиція ОСОБА_13 про її часткове визнання своєї винуватості по епізоду ОСОБА_12 .

Суперечностей у поясненнях ОСОБА_16 та їх невідповідність іншим доказам судом не встановлено.

Також під час слідчого експерименту приймав участь захисник ОСОБА_60 ОСОБА_16 будь-яких заперечень щодо участі цього захисника не висловив, клопотань про участь у слідчому експерименті саме захисника ОСОБА_59 не заявляв.

Отже, право на захист ОСОБА_16 під час проведення слідчого експерименту порушено не було.

Перевіркою вказаного протоколу слідчого експерименту встановлено, що в ході цієї слідчої дії слідчим дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення - шляхом проведення необхідних дослідів і випробувань.

Отже, аргументи сторони захисту щодо недопустимості протоколу слідчого експерименту на увагу не заслуговують.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується протоколом огляду місця події від 23.04.2019 та флеш-накопичувачем до нього, що переглядався судом (том 4 а. п. 184-186).

Як вбачається з протоколу та відеозапису, на ділянці дороги на відстані 100 м від 224 км траси Київ-Глухів-Бачівськ, на яку під час слідчого експерименту вказав ОСОБА_16 , виявлений та вилучений мобільний телефон, що був викрадений у ОСОБА_12 .

У подальшому вказаний телефон визнаний речовим доказом, оглянутий слідчим і ухвалою слідчого судді від 27.05.2019 на нього накладений арешт (том 4 а. п. 187-191).

Підстав для визнання вказаного протоколу недопустимим чи неналежним доказом суд не вбачає.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується проколом огляду речей від 21.09.2019 (том 5 а. п. 1-12).

Предметами огляду були мобільні телефони та тонометр білого кольору, що вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 .

Вказаний тонометр належить потерпілій ОСОБА_20 і викрадений у неї під час розбійного нападу 16.04.2019.

Прокурор надав протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.05.2019 з флеш-накопичувачем, який переглянутий у судовому засіданні.

Як вбачається із вказаних документів, потерпіла ОСОБА_20 слідчому зазначила, що може впізнати жінку за формою обличчя, тілобудовою і дійсно за цими ознаками впізнала серед чотирьох жінок ОСОБА_18 як ту жінку, яка 16.04.2019 разом з іншими особами вчинила щодо неї злочин (том 5 а. п. 83-87).

Отже, перед початком впізнання потерпіла зазначила слідчому за якими ознаками може впізнати особу, впізнання було проведено реально з участю чотирьох осіб, серед яких потерпіла впізнала ОСОБА_18 , а тому порушень вимог ст. 228 КПК України та підстав для визнання цього доказу недопустимим суд не вбачає.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 прокурор надав протоколи проведення слідчих експериментів з участю підозрюваної ОСОБА_18 від 22.05.2019 та 28.05.2019 та флеш-карти до них з відеозаписами проведення цих слідчих дій, які переглянуті у судовому засіданні (том 5 а. п. 88-103).

Захисник ОСОБА_14 просив протокол від 22.05.2019 визнати неналежним доказом, бо він не підтверджує винуватості ОСОБА_13 , а протокол від 28.05.2019 - недопустимим, бо слідчий експеримент проведений без участі захисника, хоча ОСОБА_18 вже мала статус підозрюваної.

Як вбачається із вказаних протоколів, ОСОБА_18 детально розповіла та показала на місцевості обставини вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 30.03.2019 та ОСОБА_20 16.04.2019. Вона пояснила, що у обох нападах участь приймала і ОСОБА_13 . До нападів готувалися і про це свідчить те, що у них із собою були рукавички, шапки із прорізами для очей.

Отже, вказаними протоколами підтверджується участь у вчиненні розбійних нападів ОСОБА_13 .

Суперечностей у поясненнях ОСОБА_18 та їх невідповідність іншим доказам судом не встановлена.

Перевіркою вказаних протоколів слідчих експериментів встановлено, що в ході цієї слідчої дії слідчим дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення - шляхом проведення необхідних дослідів.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 28.05.2019, то у ньому зазначено, що у слідчій дії приймає участь захисник ОСОБА_61 . Остання сторінка протоколу захисником дійсно не підписана. Переглядом відеозапису проведення слідчого експерименту встановлено, що захисник ОСОБА_61 під час проведення слідчого експерименту був присутній з початку і до закінчення слідчої дії. Йому були роз`яснені його права та можливість висловити свої зауваження щодо проведення слідчої дії.

Отже, захисник під час проведення слідчого експерименту був присутній, а тому відсутність його підпису на останній сторінці протоколу не свідчить про недопустимість цього доказу і порушення права на захист ОСОБА_18 .

Окрім того, сама ОСОБА_18 протягом всього судового розгляду питання про порушення її права на захист під час проведення слідчого експерименту не заявляла.

Тож аргументи сторони захисту щодо недопустимості протоколів слідчих експериментів на увагу не заслуговують.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується і протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.09.2019 з довідками до них, де зазначено, що ОСОБА_18 по фотокарткам впізнала ОСОБА_16 як особу, спільно з якою вчинила напад на ОСОБА_12 , і впізнала свідка ОСОБА_15 як особу, яка на таксі возила їх до ОСОБА_20 (том 5 а. п. 152-157).

Впізнання проводилося по фотознімкам у зв`язку з тим, що провести його реально не представилося можливим, бо ОСОБА_18 відмовилася приймати участь у такій слідчій дії і погодилася на впізнання лише по фотокарткам, про що власноручно написала відповідну заяву (том 5 а. п. 151).

Перед проведенням впізнання ОСОБА_18 чітко зазначила за якими рисами та формою обличчя, кольором волосся може впізнати осіб.

Отже, впізнання проведено у відповідності до вимог ст. 228 КПК України і підстав визнавати ці протоколи впізнання недопустимими доказами, як про це просила сторона захисту, суд не вбачає.

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується протоколом огляду речей від 14.09.2019, під час якого був оглянутий мобільний телефон ОСОБА_16 (том 5 а. п. 199-203).

Як пояснив ОСОБА_16 у судовому засіданні, у після обідню пору 29.03.2019 він спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та іншими особами виїхали з м. Суми у напрямок Глухівського району. Рухалися вони через Недригайлівський, Білопільський, Путивльський райони. Прибувши в смт Есмань Глухівського району, він, як і інші, виключив свій телефон і включив його після того як вчинили напад на ОСОБА_12 та покинули місце злочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_16 користувався номером мобільного телефону НОМЕР_7 .

Як вбачається з протоколу огляду речей від 27.09.2019 (том 9 а. п. 52-53), вказаний номер мобільного телефону дійсно замоніторений 29.03.2019 та 30.03.2019 у Недригайлівському, Білопільському, Путивльському районах, смт Есмань Глухівського району.

Прокурор надав протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20.05.2019, опис вилучених речей від 21.05.2019, оптичний диск з вилученою в електронному вигляді інформацією про абонентські з`єднання з номером телефону НОМЕР_8 , який був замоніторений в районі скоєння розбійного нападу на ОСОБА_12 (том 5 а. п. 215-219).

Вказаний номер мобільного телефону використовувала ОСОБА_13 , що підтверджує її причетність до розбійного нападу на ОСОБА_12 .

Тимчасовий доступ здійснений на підставі ухвали слідчого судді від 22.04.2019, постановленої за результатами розгляду клопотання слідчого (том 5 а. п. 209-213), тому сумнівів у законності отримання вказаних доказів не виникає і суд визнає їх належними.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 прокурор надав протоколи проведення слідчих експериментів з участю свідка ОСОБА_15 від 21.05.2019 та флеш-карти до них з відеозаписами проведення цих слідчих дій, що переглянуті судом (том 9 а. п. 10-18).

Сторона захисту просила ці протоколи визнати недопустимими доказами, бо проведення слідчого експерименту зі свідком КПК України не передбачає. Під час експерименту питання свідку задавав оперуповноважений, який таким правом не наділений.

Як вбачається із вказаних протоколів, ОСОБА_15 розповів та показав на місцевості як на прохання ОСОБА_13 привіз її та ще двох жінок за місцем проживання потерпілої ОСОБА_20 . Також свідок зазначив, що жінки кудись ходили, першою повернулася ОСОБА_13 , а потім прийшли дві інші, у яких із собою були відро, яйця, цибуля, цукерки, пульсометр електричний.

Суд зазначає, що у ОСОБА_20 дійсно буди викрадені вказані вище предмети.

Отже, протоколом слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_15 підтверджується винуватість ОСОБА_13 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_20 спільно з іншими особами.

Суперечностей у поясненнях ОСОБА_15 та їх невідповідність іншим доказам судом не встановлена.

Перевіркою вказаних протоколів слідчих експериментів встановлено, що в ході цієї слідчої дії слідчим дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення - шляхом проведення необхідних дослідів.

Щодо аргументів сторони захисту про неможливість проведення слідчого експерименту зі свідком, то суд їх не приймає, бо частиною 3 ст. 240 КПК України передбачено, що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

На твердження захисту про незаконність протоколу слідчого експерименту, бо під час його проведення ОСОБА_15 питання задавав оперуповноважений, суд зазначає, що під час проведення експерименту слідчий ОСОБА_57 зазначив, що участь у ньому, серед інших, приймають два оперативних співробітника поліції ОСОБА_62 та ОСОБА_63 . Отже, вказані особи були учасниками слідчого експерименту, а норми діючого КПК України не містять заборони ставити питання учасниками слідчого експерименту особі, з участю якої проводиться така слідча дія.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 надані клопотання про тимчасовий доступ до документів від 03.07.2019, ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2019 про тимчасовий доступ до речей та документів, що перебувають у володінні ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл»; протоколи тимчасових доступів до речей та документів від 17.07.2019, 31.07.2019, 01.08.2019; описи речей і документів, що були вилучені на підставі ухвал слідчого судді разом з дисками, на яких зберігається інформація, що вилучена під час тимчасових доступів до інформації у електронних документах ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфселл»; протокол огляду речей від 27.09.2019, що здійсненний оперуповноваженим УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_63 на підставі доручення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_64 від 12.09.2019 (том 9 а. п. 19-81).

Вказаними документами підтверджується той факт, що абонентський номер мобільного телефону, яким користувалася обвинувачена ОСОБА_13 , зафіксований 16.04.2019 в зоні дії базових станцій с. Підлипне Конотопського району, тобто в день розбійного нападу на ОСОБА_20 , яка мешкає у цьому селі, та 29.03.2019 - в зоні дії базових станцій смт Есмань Глухівського району, тобто напередодні розбійного нападу на ОСОБА_12 , який мешкає у цьому селі.

Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими чи неналежними суд не вбачає.

Прокурором надані висновок судової експертизи звуко- та відеозапису №13/262СЕ-19 від 13.11.2019, що проведена на підставі постанови заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області від 18.10.2019 (том 5 а. п. 176-177, 181-197).

Як вбачається з висновку експертизи, ОСОБА_13 належать:

-усна мова, що вимовлена у представлених на експертизу записах на носіях інформації за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій у фонограмі з файлу «18-13-47.1-91.wav» в папці «2019_07_14» на фрагменті фонограми з 00 хв. 16 сек. по 15 хв. 22 сек., нею промовлені слова та фрази позначені індексом «Ж1»;

-усна мова, що вимовлена у представлених на експертизу записах на носіях інформації за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій у фонограмі з файлу «23-13-54.1-121.wav» в папці «2019_07_20» на фрагменті фонограми з 00 хв. 40 сек. по 21 хв. 00 сек., нею промовлені слова та фрази позначені індексом «Ж1».

Як вбачається з висновку експертизи, ОСОБА_18 належать:

-усна мова, що вимовлена у представлених на експертизу записах на носіях інформації за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій у фонограмі з файлу «20190529_2408_0753_172813.mp4» на фрагментах фонограми з 27 хв. 18 сек. по 30 хв. 09 сек. та з 37 хв. 10 сек. по 39 хв. 53 сек., нею промовлені слова та фрази позначені індексом «Ж2»;

-усна мова, що вимовлена у представлених на експертизу записах на носіях інформації за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій у фонограмі з файлу «20190529_0754_4536_181159.mp4» на фрагментах фонограми з 25 хв. 27 сек. по 26 хв. 10 сек., нею промовлені слова та фрази позначені індексом «Ж2».

Як вказує експерт, на досліджуваних ним фонограмах, що зазначені вище, ознак монтажу не виявлено.
Прокурором надані клопотання заступника начальника відділу СУ ГУГП в Сумській області від 05.07.2019 про дозвіл на проведення негласних слідчих дій; ухвала Сумського апеляційного суду від 05.07.2019 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме здійснення із застосуванням відповідних технічних засобів спостереження, відбір та фіксацію змісту всієї інформації, яка передається каналами зв`язку з використанням мобільного терміналу, в якому активовано сім-картку оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар» з абонентським номером № НОМЕР_9 , яким користуються ОСОБА_13 , ОСОБА_18 ; доручення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у порядку ст. ст. 40, 41 КПК України від 08.07.2019; протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.08.2019 разом з оптичними дисками (том 9 а. п. 95-96, 100-121).

Як вбачається з протоколу про результати зняття з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 15.08.2019 та оптичних дисків, то у них міститься інформація про телефонні розмови ОСОБА_18 з матір`ю ОСОБА_65 , батьком ОСОБА_65 , з яких вбачається, що її батьки відшкодували шкоду ОСОБА_20 , батько дає поради не покривати подільників, ОСОБА_13 погрожувала ОСОБА_18 щоб вона усю провину взяла на себе.

Також у протоколі містяться розмови ОСОБА_13 з особою на прізвище ОСОБА_66 , з яким вони обговорюють можливі версії свого захисту, зазначають, що співучасники дають показання, якими також викривають і їх у вчиненні нападів на ОСОБА_12 та ОСОБА_20 .

У висновку судової експертизи звуко- та відеозапису №13/262СЕ-19 від 13.11.2019, яка описана вище, зазначено, що на фонограмах телефонних розмовах зафіксовані голоси саме ОСОБА_13 та ОСОБА_18 і ознак монтажу не виявлено.
Отже, вказаним протоколом підтверджується причетність ОСОБА_13 до вчинення розбійних нападів на ОСОБА_12 та ОСОБА_20 і підстав для визнання його недопустимим чи неналежним доказом суд не вбачає.

Законність проведення вказаної негласної слідчої дії і складання протоколу оперуповноваженим УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_67 підтверджується ухвалою слідчого судді Сумського апеляційного суду від 05.07.2019, дорученням від 08.07.2019 оперативному підрозділу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

У відповідності до вимог ст. 253 КПК України ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та їх захисникам до направлення обвинувального акта до суду заступником начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_68 08.11.2019 було повідомлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_18 проводилися негласні слідчі (розшукові) дії, під час яких їх конституційні права тимчасово обмежувалися (том 11 а. п. 118-119).

Винуватість ОСОБА_13 підтверджується і протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.09.2019 з довідкою до нього, де зазначено, що свідок ОСОБА_15 по фотокарткам впізнав ОСОБА_18 як особу, яку спільно з ОСОБА_13 16.04.2019 відвозив до села Підлипне Конотопського району, де проживає ОСОБА_20 (том 9 а. п. 122-124).

Перед проведенням впізнання ОСОБА_15 чітко зазначив, що ОСОБА_18 може впізнати за круглою формою обличчя, веснянками на ньому, коротким носом.

Отже, впізнання проведено у відповідності до вимог ст. 228 КПК України і підстави для визнання протоколу впізнання недопустимим доказом, як того просила сторона захисту, відсутні.

Суд зазначає, що вказані докази повністю підтверджують винуватість ОСОБА_13 у вчиненні розбійних нападів за попередньою змовою групою осіб на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_20 .

Під час судового розгляду ОСОБА_18 , перебуваючи у статусі обвинуваченої, суду заявила, що під час досудового розслідування до неї було застосовано фізичне та моральне насильство працівниками поліції з метою примусити визнати винуватість у інкримінованих злочинах.

Але під час допиту ОСОБА_18 у цьому провадженні в статусі свідка вона не підтвердила попередніх своїх заяв про застосування до неї недозволених методів досудового розслідування.

Окрім того, за вказаним фактом Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Полтаві, проводилося досудове розслідування у рамках кримінального провадження №0000124 від 20.06.2019, за результатами якого 21.12.2021 кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, що підтверджується копією постанови (том 11 а. п. 134-135).

Також прокурором наданий ряд доказів, які є неналежними та недопустимими доказами, враховуючи таке.

Так, прокурором надані акти про застосування службового собаки від 16.04.2019, 30.03.2019, які винуватість ОСОБА_13 як не підтверджують, так і не спростовують, а тому є неналежними доказами (том 2 а. п. 121, том 3 а. п. 42).

На думку прокурора, винуватість ОСОБА_13 підтверджується клопотанням слідчого від 17.04.2019 про призначення судової дактилоскопічної експертизи; ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.04.2019 про призначення цієї експертизи; висновком судової трасологічної експертизи від 22.04.2019 №19/119/6-1/147е з додатком « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; протоколом огляду речей від 27.06.2019; листом експерта від 06.05.2019 (том 2 а. п. 122, 123, 126-150. 151, 155).

Сторона захисту просила визнати вказані документи неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують винуватість обвинуваченої.

Як вбачається з висновку судової трасологічної експертизи від 22.04.2019 №19/119/6-1/147е, сліди рук, що були виявлені та вилучені під час огляду домоволодіння ОСОБА_20 і придатні для ідентифікації, залишені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Даних про залишення вказаних слідів ОСОБА_13 чи інших осіб, що причетні до злочину, ця експертиза не містить.

Протокол огляду слідів рук, що були предметом дослідження вказаної експертизи, та лист експерта від 06.05.2019 про те, що перевірка за дактилоскопічним обліком не проводилася, взагалі ніякого доказового значення для кримінального провадження не мають.

Отже, зазначеними висновком експертизи, протоколом огляду слідів рук, листом експерта винуватість обвинуваченої не доводиться, а тому ці документи є неналежними доказами.

А клопотання слідчого про призначення експертизи, ухвала слідчого судді про призначення експертизи у розумінні ст. 84 КПК України доказами винуватості взагалі не є, вони лише підтверджують процесуальні дії щодо законності призначення та проведення експертизи.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 30.03.2019 за адресою: с. Есмань Глухівського району, фототаблиці та флеш-карти з відеозаписом до нього, що переглянутий у судовому засіданні (том 3 а. п. 46-49, 59), на відстані 500 м від будинку потерпілого ОСОБА_12 на ґрунтовій дорозі виявлені сліди від протектору шин автомобіля, які вилучені за допомогою гіпсового зліпку.

Згідно з протоколом огляду місця події від 05.04.2019, що проведений за адресою: с. Есмань Глухівського району з фототаблицею (том 3 а. п. 52-56), на відстані 150 м від будинку потерпілого ОСОБА_12 на ґрунтовій дорозі виявлені та вилучені слід від протектору шин автомобіля та недопалок цигарки з написом КЕNТ.

Також прокурор надав висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №10-1314 від 09.10.2019, що проведена на підставі клопотання слідчого про призначення експертизи від 15.07.2019 та ухвали слідчого судді від 16.07.2019 про призначення експертизи (том 3 а. п. 60-76), з якого вбачається, що на недопалку цигарки з написом КЕNТ, вилученому під час огляду місця події 05.04.2019, виявлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітини з ядрами, які належать невстановленій особі жіночої генетичної статі, їх походження від ОСОБА_12 , ОСОБА_16 . ОСОБА_18 виключається.

Відповідно до висновків судових трасологічних експертиз №19/119/6-2/288е від 19.04.2019, №19/119/6-2/292е від 19.04.2019, що проведені на підставі клопотань слідчого та ухвал слідчого судді, слід шини транспортного засобу розміром 170х233 мм, зафіксований на гіпсовому зліпку, придатний для встановлення групової належності шини, якою він міг бути залишений; слід низу підошви взуття на гіпсовому зліпку, вилучений 30.03.2019 під час огляду господарства ОСОБА_12 , придатний для встановлення групової належності взуття, що його залишило. Придатність вказаних слідів для ідентифікації буде визначатися в процесі порівнювального дослідження з шиною, взуттям, які залишили сліди (том 3 а. п. 205-207, 211-214, 231-236).

Як вбачається з висновку судової трасологічної експертизи №19/119/6-2/384е від 23.05.2019, яка проведена на підставі клопотання слідчого та ухвали слідчого судді про призначення експертизи, сліди протекторів шин коліс транспортного засобу (засобів), що містяться у файлах, зафіксовані 05.04.2019 в ході проведення огляду ділянки місцевості, розташованої на відстані 150 м від домогосподарства ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , непридатні для встановлення групової належності та ідентифікації шин, якими вони залишені (том 3 а. п. 215-217, 220-224).

Щодо законності отримання вказаних доказів сумнівів у суду немає, але прокурор не довів, що сліди шин транспортних засобів, недопалок цигарки та слід низу підошви взуття мають значення для кримінального провадження і підтверджують винуватість ОСОБА_13 .

Оскільки вказаними доказами винуватість ОСОБА_13 як не підтверджується, так і не спростовується, тому суд визнає їх неналежними.

Відповідно до висновків судових трасологічних експертиз №19/119/6-2/529-е від 24.07.2019, №19/119/6-2/530е від 19.07.2019 слід низу підошви взуття, вилучений 30.03.2019 під час огляду домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , залишені не взуттям, вилученим 21.05.2019 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_69 , а іншим взуттям. Сліди матеріалу, відкопійовані на відрізки липкої стрічки, що вилучені 30.03.2019 в ході огляду місця події за фактом розбійного нападу на ОСОБА_12 у його будинку, утворені слідоутворюючим об`єктом, структура поверхні якого складається з виступів округлої форми. Оскільки сліди відобразилися невеликими ділянками, їх межі чітко не проглядаються, у слідах відсутні ознаки, за якими можна встановити слідоутворючий об`єкт, а також те, що велика кількість виробів масового виробництва мають схожий малюнок структури матеріалу, тому визначити яким типом матеріалу та виробом вони залишені неможливо (том 4 а. п. 41-56, 67-70).

Сторона обвинувачення не довела суду, що зазначеними доказами підтверджується винуватість ОСОБА_13 .

Не підтверджується винуватість обвинуваченої і висновками судових молекулярно-генетичних експертиз №10-1505 від 30.10.2019 та №10-1668 від 07.10.2019, які проводилися на підставі клопотань слідчого про призначення експертизи від 15.08.2019, 17.09.2019 та ухвал слідчого судді від 19.08.2019, 18.09.2019 про призначення експертиз (том 5 а. п. 55-57, 61-73, 138-140, 144-150).

Як вбачається з висновку експертизи №10-1505 від 30.10.2019, на недопалку цигарки з написом КЕNТ, що вилучений під час огляду місця події 05.04.2019, генетичні ознаки (ДНК-профіль) не збігаються зі зразком букального епітелію ОСОБА_13 . На поверхні пакета, на предметі, схожому на шнур, рушнику з нашаруванням бурого кольору, що вилучені під час огляду місці події 30.03.2019 за місцем проживання ОСОБА_12 , слідів крові ОСОБА_13 теж не виявлено.

Як вбачається з висновку експертизи №10-1668 від 07.10.2019, на дослідження зразки крові ОСОБА_18 не надані, встановлені лише генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка її слини.

Суд вказує, що зазначені вище висновки експертиз хоча і є неналежними доказами винуватості ОСОБА_13 , у той же час, вони підтверджують розмір процесуальних витрат, що понесені державою на їх проведення під час здійснення досудового розслідування. Призначення та проведення цих експертиз здійснювалося з метою дослідження речових доказів, що були вилучені під час оглядів місця події, місцевості та обшуків, бо це мало значення для кримінального провадження.

Сторона захисту не заперечувала проти необхідності проведення вказаних експертиз під час досудового розслідування і у судовому засіданні не довела безпідставності їх призначення.

Тому як докази винуватості ОСОБА_13 суд їх не враховує, а бере до уваги як докази підтвердження процесуальних витрат.

Прокурор надав протокол огляду речей від 08.09.2019, під час якого оглянуті спецпакети (сейф-пакети) до висновку експертизи №19/119/6-2/529-е від 24.07.2019 (том 4 а. п. 57), але вказаний протокол жодного доказового значення для провадження не має і є неналежним доказом.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 надані протоколи обшуків від 21.05.2019 та флеш-карти з відеозаписом проведення обшуків, які переглянуті у судовому засіданні, що проведені за місцем проживання ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_5 та за місцем проживання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_6 (том 4 а. п. 148-153, том 5 а. п. 78-81).

Сторона захисту просила визнати вказані протоколи недопустимими та неналежними, оскільки обшуки проведені з порушенням вимог КПК і нічого не підтверджують.

Як вбачається з протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 , під час його проведення виявлені та вилучені кросівки, мобільний телефон.

З протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 вбачається, що будь-який речей чи предметів не виявлено та не вилучено.

Суд зазначає, що порушень вимог ст. ст. 234-236 КПК України при проведення обшуків суд не вбачає, проведені вони відповідно до ухвал слідчого судді від 22.04.2019 (том 4 а. п. 147, том 5 а. п. 76-77).

У той же час, під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_18 нічого не відшукано, а доказів на підтвердження того, що відшукані та вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_16 кросівки, мобільний телефон мають доказове значення для доведення винуватості ОСОБА_13 прокурор не надав.

Отже, вказані протоколи обшуків винуватість ОСОБА_13 не підтверджують, а тому суд визнає їх неналежними доказами.

Прокурором надані 2 протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2019 з довідками до них, де зазначено, що ОСОБА_16 по фотокарткам впізнав ОСОБА_18 та ОСОБА_13 як осіб, спільно з якими вчинив розбійний напад на ОСОБА_12 (том 4 а. п. 192-197).

Сторона захисту просила визнати зазначені докази недопустимими, бо слідчий порушив процедуру проведення впізнання.

Суд зазначає, як вбачається з обох протоколів, вони мають однакову текстовку про те, що ОСОБА_16 впізнав обох жінок по рисам обличчя. При цьому взагалі не описано по яким саме рисам він їх впізнав.

У протоколі про впізнання ОСОБА_18 зазначено, що ОСОБА_16 заявив, що на фото №3 впізнає жінку на ім`я ОСОБА_28 , яка перебувала у автомобілі та їздила до Глухівського району, де вчинили напад на чоловіка.

У протоколі про впізнання ОСОБА_13 зазначено, що ОСОБА_16 заявив, що на фото №3 впізнає свою знайому Маргариту, яка 29.03.2019 їздила з ним, ОСОБА_23 , ОСОБА_28 та ще однією жінкою на ім`я ОСОБА_22 чи ОСОБА_21 до Глухівського району.

Суд зазначає, що впізнання по фотокарткам проведено 24.05.2019, коли вже як ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , так і ОСОБА_16 мали статус підозрюваних і були затримані.

Прокурор не обґрунтував суду необхідності проведення впізнання саме по фотокартках та неможливість провести впізнання осіб з їх безпосередньою участю.

Окрім того, перед пред`явленням фотокарток для впізнання слідчий не з`ясував у ОСОБА_16 чи може він впізнати осіб, не опитав про їх зовнішній вигляд, прикмети чи риси обличчя, за якими він може їх впізнати.

Такі дії повинні бути проведені ним саме до пред`явлення фотокарток для впізнання.

Як зазначає Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі №761/2021/16, від 24.09.2020 у справі №306/2629/17, від 03.08.2021 у справі №761/6970/14 протокол пред`явлення особи для впізнання є недопустимим доказом, оскільки він отриманий з порушення вимог ст. 228 КПК України, згідно з якою перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, але може впізнавати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є недопустимим доказом, якщо в ньому не зазначено за якими саме рисами обличчя свідок буде впізнавати особу.

Окрім того, як зазначено у протоколі впізнання ОСОБА_13 , то ОСОБА_16 впізнав її на фото №3.

У той же час, у довідці до цього протоколу слідчий вказав, що на фото під №2, на яке вказав підозрюваний ОСОБА_16 , зображена ОСОБА_13 .

Зазначене вказує, що впізнання осіб проведено з порушенням вимогам ст. 228 КПК України, тому вказані протоколи та довідки суд визнає недопустимими доказами.

На підтвердження винуватості ОСОБА_13 прокурором надані клопотання слідчого про дозвіл на проведення НС(р)Д від 27.05.2019; ухвала Сумського апеляційного суду від 27.05.2019 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме аудіо- відеоконтролю камери №5, розташованої в ІТТ №4 ГУНП в Сумській області, в якій утримується ОСОБА_18 ; доручення слідчого оперативним співробітникам на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у порядку ст. 40 КПК України; протокол про результати аудіо-, відео контролю місця від 26.07.2019 разом з флеш-картою до нього (том 9 а. п. 83-85, 87-94).

Сторона захисту просила визнати протокол про результати аудіо-, відео контролю недопустимим доказом, бо він здобутий з істотним порушенням прав та свобод ОСОБА_18 .

Дослідивши та проаналізувавши вказаний протокол, суд зазначає, що у цьому випадку було не втручання в приватне спілкування, а фактично мав місце допит ОСОБА_18 , оскільки між невідомою особою, названою А, та ОСОБА_18 велась не просто бесіда, а ця особа ставила їй питання щодо обставин та причин затримання, про обставини розбійних нападів, її співучасників.

Тобто невідома особа з жіночим голосом фактично допитала ОСОБА_18 без роз`яснення її прав, без участі адвоката, без складання відповідного протоколу, тобто з порушенням ст. ст. 18, 42, 104, 224 КПК України, ст. 63 Конституції України, ст. 6 п. п. 1, 3 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Суд зазначає, що допит підозрюваного - це слідча дія, що провадиться шляхом опитування особи, яка має статус підозрюваного, з метою одержання даних щодо обставин, які стали підставою для її затримання або застосування запобіжного заходу, а також для отримання іншої інформації, що має доказове чи інше значення для кримінального провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 224 КПК України визначено, що перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту.

При цьому, кримінальним процесуальним законом визначено, що в ході допиту підозрюваного в рамках кримінального провадження щодо особливо тяжких злочинів присутність захисника є обов`язковою.

Під час допиту підозрюваний може особисто розповісти про обставини, які стосуються предмета допиту, або давати відповіді на запитання слідчого чи захисника. При цьому в ході допиту слідчий з метою викриття підозрюваного і одержання правдивих показань та достовірної інформації може розпитувати останнього про дату, час, місце, обставини вчинення злочину, наявність співучасників та встановлювати інші обставини.

У свою чергу негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт і методи проведення яких не підлягають розголошенню, спрямовані на збирання, перевірку чи дослідження фактичних даних у конкретному кримінальному провадженні, та які проводяться у разі крайньої необхідності, коли відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати іншим способом.

Негласні слідчі (розшукові) дії, які, за визначенням законодавця, є видами втручання в приватне спілкування, мають характер обмеження широкого права - недоторканості особистого життя, забезпечення якого належить до принципів кримінального процесу.

Підстави для проведення негласних слідчих (розшукових) дій визначені у ст. 246 КПК України.

Окрім того, суд зазначає, що невідома особа, яка фактично допитала ОСОБА_18 , не встановлена і суду не надано будь-яких документів на підтвердження того, ким вона є, чи особою, яка у камері перебувала за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, чи залегендованим свідком, чи працівником поліції.

Також суд зазначає, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 253 КПК України особи, конституційні права яких були тимчасово обмежені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також підозрюваний, його захисник мають бути письмово повідомлені прокурором або за його дорученням про таке обмеження. Конкретний час повідомлення визначається із урахуванням наявності чи відсутності загроз для досягнення мети досудового розслідування, суспільної безпеки, життя або здоров`я осіб, які причетні до проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Відповідне повідомлення про факт і результати негласної слідчої (розшукової) дії повинне бути здійснене протягом 12 місяців з дня припинення таких дій, але не пізніше звернення до суду з обвинувальним актом.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_18 до суду надійшов 19.11.2019. Отже, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язані були повідомити вказаній особі, якщо вона не є працівником поліції або залегендованим свідком, про те, що її конституційні права були тимчасово обмежені, не пізніше 19.11.2019. Але прокурор не надав доказів на підтвердження того, що зазначена особа письмово про це повідомлялася. Також він не надав доказів, що відповідно вказаної особи мав право не дотримуватися зазначених вимог закону.

Отже, мало місце порушення вимог ст. 253 КПК України.

ЄСПЛ в своїй практиці (зокрема, рішення «Балицький проти України», «Шабельник проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») дотримується чіткої думки, що використання доказів, отриманих із порушенням права на мовчання та свободи від самовикриття, які лежать у основі поняття справедливого судового розгляду, є порушеннями загальновизнаних міжнародних стандартів.

Оскільки ОСОБА_18 під час перебування у камері та фактичного її допиту невідомою особою не були роз`яснені її права, у тому числі про зберігання мовчання та свободу самовикриття, суд констатує, що мало місце порушення права на захист ОСОБА_18 , якій на той час вже була пред`явлена підозра.

Враховуючи викладене, суд протокол про результати аудіо-, відео контролю місця (особи) від 26.07.2019 разом з флеш-картою до нього визнає недопустимими доказами.

Щодо ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій, то доказом винуватості обвинуваченої вона не є і лише посвідчує законність проведення самої дії, але не підтверджує законність процедури та наслідків її проведення.

Також прокурором надані ухвала слідчого судді від 21.06.2019 про допит потерпілої ОСОБА_20 під час досудового розслідування; журнали судового засідання від 25.06.2019, 12.07.2019, 17.07.2019, 25.07.2019, 17.09.2019 та два оптичних диски з записами судових засідань, які були прослухані у судовому засіданні (том 10 а. п. 43-55).

Щодо журналів судових засідань від 25.06.2019, 17.07.2019, 17.09.2019, то ці документи взагалі нічого не підтверджують, бо у них зазначено лише про те, що судові засідання не відбулися та відкладені у зв`язку з неприбуттям потерпілої та інших учасників.

Як вбачається з журналів судових засідань від 12 та 17 липня 2019 року та оптичних дисків з записами судових засідань до них, то допит потерпілої так і не був здійснений.

Відповідно до журналу та звукозапису судового засідання від 12.07.2019 під час допиту потерпілої вільні показання нею надавалися протягом 4 секунд (час вчинення запису у журналі - 13:31:35 - 13:31:39), потім їй задала питання прокурор ОСОБА_70 , відповіді на які потерпіла надавала протягом 8 хвилин. Коли було надано право ставити питання підозрюваним та захиснику, то потерпіла відповіла лише на одне питання захисника ОСОБА_14 і була оголошена технічна перерва. Після продовження судового засідання потерпіла поскаржилася на погане самопочуття і її допит припинили, судове засідання відклали на 17.07.2019.

Отже, під час допиту потерпілої 12.07.2019 підозрювана ОСОБА_13 та її захисник ОСОБА_14 були позбавлені можливості здійснити перехресний допит потерпілої та отримати відповіді на свої питання.

17.07.2019 допит ОСОБА_20 розпочався, тривав 2 хвилини і судове засідання відклалося з-за неприбуття захисника ОСОБА_14 на 25.07.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Суд зазначає, що безпосередньо допитати потерпілу ОСОБА_20 , 1928 року народження, під час судового розгляду не представилося можливим з поважних причин, бо за станом здоров`я вона не могла приймати участь у судовому засіданні, що підтверджується довідкою лікарсько-консультаційної комісії КНП КМР «Конотопська ЦРЛ ім. Академіка М. Давидова» №1845 від 28.05.2021 (том 10 а. п. 2).

Оскільки на час здійснення досудового розслідування ОСОБА_20 мала поважний вік, а саме повних 91 рік, розбійний напад завдав сильних душевних хвилювань, що вплинуло на її стан здоров`я, тому суд погоджується з тим, що дійсно була необхідність у здійсненні її допиту слідчим суддею і порушень вимог КПК у цій частині суд не вбачає.

Але як докази винуватості ОСОБА_13 вказані протоколи та оптичні диски з записами судових засідань суд прийняти не може, бо фактично допит потерпілої ОСОБА_20 так і не був проведений слідчим суддею.

Враховуючи викладене, суд зазначені журнали судових засідань та оптичні докази не може прийняти як доказ винуватості ОСОБА_13 та визнає їх недопустимими доказами, бо отримані вони з порушенням права на захист обвинуваченої ОСОБА_13 .

Заслухавши обвинувачену ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що винуватість ОСОБА_13 у вчиненні розбійних нападів за попередньою змовою групою осіб на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_20 знайшла своє підтвердження.

При цьому колегія суддів дійшла висновку, що виключення зазначених вище доказів, що визнані недопустимими та неналежними, з доказової бази не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_13 у розбійних нападах.

Сторона захисту суду зазначила, що винуватість ОСОБА_13 у вчиненні розбійого нападу на ОСОБА_20 не доведена, бо у будинку ОСОБА_20 вона не була, куди ходили ОСОБА_18 з ОСОБА_46 їй невідомо. А ОСОБА_18 , надаючи пояснення про співучасть ОСОБА_13 , просто її обвомила, намагаючись усю відповідальність перекласти на останню.

Але суд зазначає, що показання ОСОБА_18 у цій частині підтверджуються письмовими доказами, що заначені вище. Також вони підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що по дорозі на прохання дівчат він придбав їм 2 чи 3 пари робочих перчаток, у с. Підлипне приїжджали двічі, ОСОБА_13 разом з дівчатами виходила з автомобіля і кудись ходила та раніше від інших повернулася.

У той же час він не підтвердив показання ОСОБА_13 про те, що у м. Конотопі вона зустрічалася із знайомою і була відсутня близько години, а тому не знає чим займалися у цей час ОСОБА_18 та

ОСОБА_71 судовому засіданні ОСОБА_13 не висловила своїх заперечень проти показань ОСОБА_15 , не заявляла, що у них неприязні стосунки чи він її обмовив.

Також ОСОБА_13 та її адвокат не зверталися до суду з клопотанням про допит як свідка знайомої, з якою у день розбійного нападу на ОСОБА_20 . ОСОБА_13 зустрічалася в м. Конотоп.

На питання суду назвати прізвище цієї знайомої ОСОБА_13 зазначила, що вона його не знає.

Тому показання ОСОБА_13 суд не бере до уваги, а враховує показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 .

Судом встановлено, що під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_20 . ОСОБА_13 перебувала поряд з будинком і спостерігала за обстановкою з метою своєчасно сповістити ОСОБА_18 та іншу особу про небезпеку, що свідчить про її співучасть у вчиненні злочину.

Отже, доводи сторони захисту про те, що винуватість ОСОБА_13 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_20 не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, суд не приймає.

Також не підтвердилася версія ОСОБА_13 про те, що заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 відбулося шляхом грабежу, а не розбійного нападу, оскільки мав місце ексцес виконавця, бо ОСОБА_12 ножем погрожувала лише ОСОБА_18 .

Судом встановлено, що співучасниками, у тому числі і ОСОБА_13 , обговорювалося питання можливого застосування насильства до ОСОБА_12 , до будинку останнього вони проникли шляхом вибиття вхідних дверей, прив`язали його до стільця, погрожували вбити, душили та з метою своїх реальних намірів демонстрували ніж потерпілому, який реально сприймав такі погрози.

Тому підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_13 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України суд не вбачає.

У той же час суд зазначає, що дії ОСОБА_13 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення розбою організованою групою, що під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження.

Досліджуючи правозастосування щодо встановлення такої кваліфікуючої ознаки, як організована група, наявність якої оспорює сторона захисту, колегія суддів звертає увагу на правові висновки Верховного Суду (№263/4688/15 від 31.05.2018, №2218/1509/2011 від 20.06.2018, №484/1134/16 від 14.11.2018, №161/16073/14-к від 04.12.2018, №431/3002/16 від 26.03.2019, №748/376/18 від 14.07.2020), в яких неодноразово зазначалося про тлумачення частини 3 статті 28 КК України, що узгоджуються з висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові від 19.02.2015 у справі №5-38кс14.

За змістом ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності.

Відповідно до п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 23.12.2005 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» суди мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих ознак, які вказують на їх вчинення саме організованою групою чи злочинною організацією, - щодо виду об`єднання, мети його створення і плану злочинної діяльності, тривалості існування, матеріальної бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, наявності в нього корупційних зв`язків, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій тощо. У мотивувальній частині вироку необхідно наводити дані про те, коли саме і протягом якого часу було утворено організовану групу чи злочинну організацію, як довго вона функціонувала, відомості про організаторів об`єднання та характер стосунків, які склалися між ними і членами останнього.
Верховний Суд України у постанові №5-38кс14 від 19.02.2015 сформулював правовий висновок, серед іншого, щодо вчинення злочинів у складі організованої групи.

Так, при розгляді багатоепізодних справ про групове вчинення злочинів належить ретельно з`ясовувати розвиток (природу) спільної злочинної діяльності. Інколи злочини вчинюються: групою осіб; за попередньою змовою групою осіб; потім ця група набуває ознак організованої і продовжує вчиняти злочини уже в новій якості. Нарешті, така група може припинити своє існування, або ж, навпаки, декілька організованих груп об`єднуються в стійке ієрархічне об`єднання - злочинну організацію, яка так само як і організована група, озброюється і набуває ознак банди.

Вузловими моментами розвитку організованої групи є: 1) формування наміру сумісної злочинної діяльності; 2) розподіл ролей між членами об`єднання, з виділенням ролі його керівника (організатора); 3) запровадження практики планування злочинної діяльності; 4) підпорядкування всіх членів об`єднання єдиним правилам поведінки та вказівкам керівника; 5) стабілізація персонального складу групи. Організовану злочинну групу можна визнати як стійке об`єднання трьох і більше осіб, створене з метою вчинення злочинів, в якому всі його учасники, підпорядковуючись єдиним правилам поведінки та розпорядженням керівника, здійснюють у відносно незмінному його складі згідно з визначеним розподілом ролей за заздалегідь розробленим планом (програмою) свою діяльність.

Аналіз визначення вчинення злочину організованою групою як окремої (складної) форми співучасті (сумісної злочинної діяльності), що міститься у частині третій статті 28 КК України, дозволяє беззаперечно вивести такі ознаки організованої групи. Перше, у складі групи має бути не менше трьох осіб. Друге, група становить собою стійке злочинне об`єднання. Третє, створення вказаного об`єднання переслідує мету вчинення певної множини злочинів (за буквальним тлумаченням тексту статті - не менше двох злочинів) або одного злочину, який потребує довготривалої підготовки. Четверте, злочинна діяльність групи має плановий характер. І, нарешті, ця діяльність здійснюється з розподілом функцій учасників групи, виділення яких пов`язане із вчиненням запланованих групою діянь.

Дії особи щодо утворення будь-якого стійкого злочинного об`єднання, в тому числі й організованої групи і керування нею, а також забезпечення її фінансування чи організації приховування її діяльності за своїм змістом є близькими до дій особи щодо організації вчинення конкретного злочину (злочинів), керування його (їх) підготовкою або вчиненням. Тому суд має в кожному випадку ретельно з`ясовувати дані щодо осіб, які вчиняють такі діяння, з тим, щоб не допускати їх змішування у правозастосуванні.

Елемент організованості є однією з обов`язкових (ключових) ознак складу злочинів, які вчиняються організованим злочинними об`єднаннями, тому в кожному випадку при розгляді кримінальних справ цієї категорії суд має ретельно досліджувати і не допускати змішування таких понять як «організація (утворення) злочинного об`єднання» з поняттям «організація вчинення злочину (злочинів)», який вчинюється учасниками (учасником) таких об`єднань.

Стосовно такого трактування правової природи одного з видів стійкого злочинного об`єднання, яким є організована група, у пункті 4 постанови Пленуму від 23.12.2005 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» роз`яснено, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукування співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.

У пункті 9 вказаної постанови наголошено, що організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.

Отже, у зазначеній постанові чітко визначена оцінка природи організованої групи як такого злочинного об`єднання, що утворюється з метою спільної злочинної діяльності. Застосування терміну «стійке об`єднання», а також наведення переліку ряду важливих обставин, що характеризують організованість як злочинного об`єднання, так і його діяльності, дають підстави для висновку, що під злочинною діяльністю організованої групи слід розуміти тривалу сумісну злочинну діяльність, пов`язану швидше всього із вчиненням низки злочинів, та ще й з перспективою розвитку, що забезпечується членами цього об`єднання.

Належить ураховувати, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же у злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об`єднання на майбутнє (як цілісного суб`єкта злочинної діяльності).

Наступна особливість дослідження складної форми співучасті полягає в необхідності виявлення обставин, які характеризують діяльність учасників злочинних об`єднань, не тільки безпосередньо пов`язану з виконанням об`єктивної сторони даного конкретного злочину, а й поза межами об`єктивної сторони.

У судовому рішенні має бути наведено не тільки докази щодо конкретного злочину, вчиненого злочинним об`єднанням, але й стосовно діяльності винних, безпосередньо пов`язаної з утворенням такого об`єднання (від ситуативних дій осіб, які мали наміри поєднати свої умисли щодо утворення злочинного об`єднання з метою вчинення конкретних злочинів, до цілком змістовних зв`язків цих осіб, які набувають по суті статусу учасників такого об`єднання, яке за своїми видовими характеристиками точно відповідає законодавчо визначеному його змісту).

Дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показаннями обвинуваченої ОСОБА_13 та свідків, письмовими доказами не доведено наявності попередньої зорганізованості обвинуваченої ОСОБА_13 з ОСОБА_18 та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, у спільне об`єднання для готування або вчинення двох чи більше злочинів, стійкості такого об`єднання; об`єднаності злочинів єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, обізнаності всіх учасників такої групи з цим планом.

Злочинній діяльності організованої групи (колективний суб`єкт злочинів) обов`язково передує злочинна діяльність щодо її утворення (організації), набуття нею всіх обов`язкових ознак, які її характеризують. Об`єднання має бути утворено попередньо, а отже, має бути доведено, що вчиненню злочину організованою групою передували дії щодо її утворення.

Так, з висунутого обвинувачення ОСОБА_13 інкримінується вчинення злочинів у складі організованої групи, при цьому, її роль - організатор злочинного угрупування.

На переконання органу досудового розслідування роль організатора злочинної групи відведена ОСОБА_13 , бо вона мала авторитет у кримінальному середовищі, зокрема серед осіб ромської національності, не бажала заробляти на життя законним шляхом. Крім того, ОСОБА_13 для здійснення організованої злочинної діяльності в середині березня 2019 року залучила ОСОБА_18 та особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком.

Сторона обвинувачення не надала суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_13 мала такий авторитет у кримінальному середовищі, у тому числі і серед осіб ромської національності, що допоміг їй створити організовану злочинну групу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, то раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 не притягувалася.

Також не доведено суду і той факт, що вона не бажала заробляти на життя законним шляхом, бо досудове розслідування навіть не перевірило джерел доходу ОСОБА_13 і не надало доказів, що рівень її життя не відповідає її доходам.

Свідок ОСОБА_16 спростував той факт, що його до вчинення злочину залучила ОСОБА_13 і що вона визначила де слід залишити автомобіль, коли вони приїхали на місце вчинення злочину.

Також він зазначив, що 30.03.2019 поїхав за пропозицією ОСОБА_23 , який у обвинувальному акті зазначений як невстановлена особа. ОСОБА_13 ні про що його не просила, під час поїздки та безпосереднього здійснення злочину вона не керувала ним та іншими співучасниками.

Доказів про те, що до вчинення злочину ОСОБА_16 залучив невідомий на ім`я ОСОБА_23 за вказівкою ОСОБА_13 суду не надано.

Також суд зазначає, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_13 у середині березня 2019 року вирішила організувати групу для вчинення злочинів і розробила план розбійного нападу на ОСОБА_12 , який здійснила разом з подільниками 30.03.2019.

Але як зазначила у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , то про ОСОБА_12 . ОСОБА_72 , яка у обвинувальному акті зазначена як особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, вона розповіла ще у 2018 році. У цьому ж році ОСОБА_22 їй розповіла, що викрала гроші у ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_18 суду не підтвердила, що злочини, які вона вчинила спільно з ОСОБА_13 та іншими особами, завчасно планувалися ними. Бажання їх здійснити виникали спонтанно. Так, пограбувати ОСОБА_12 запропонувала ОСОБА_22 , ОСОБА_20 вона, бо про цю бабусю вона дізналася від знайомих.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається де та коли саме познайомилась ОСОБА_13 з ОСОБА_18 та особою, матеріали провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, та чому орган досудового розслідування вважає, що між ними виникли близькі та довірливі відносини, що вплинули на створення організованої злочинної групи.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_13 був розроблений (хоча б у загальних рисах) і схвалений учасниками групи, а саме ОСОБА_18 та особою, матеріали провадження щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, план злочинної діяльності або вчинення конкретного злочину, розподіл ролей, прикриття своєї діяльності, як своїми силами так і іншими, суду не надано.

Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не доведено за фактичними обставинами цього провадження, що обвинувачена ОСОБА_13 разом з іншими особами організували стійке об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю.

Окрім того, вступ особи до організованої групи означає надання цією особою згоди на участь в ній за умови, що вона усвідомлювала факт її існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів і організована група, на відміну від групи з попередньою змовою, утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що саме у середині березня 2019 року утворено організовану групу і що між співучасниками існувала така згуртованість та узгодженість їхніх дій, яка б свідчила про тісне поєднання їх зусиль, спрямованих на досягнення єдиного злочинного результату.

Зміст зібраних і перевірених судом доказів вказує на те, що жодна з перелічених вище ознак злочинної організованої групи не знайшла свого об`єктивного підтвердження при дослідженні судом обставин вчинення розбійних нападів на ОСОБА_12 та ОСОБА_20 .

Вказані дії ОСОБА_13 спільно з іншими особами вчинила групою осіб за попередньою змовою.

Наявність у діях ОСОБА_13 кваліфікуючої ознаки вчинення злочинів організованою групою не підтверджується і вироками Білопільського районного суду від 26.10.2021, яким ОСОБА_16 засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України, та від 22.12.2021, яким ОСОБА_18 засуджена за ч. 4 ст. 187 КК України (том 11 а. п. 110-117).
Але суд зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», вирок ухвалений на підставі угоди у такому випадку (стосовно однієї із декількох осіб - обвинувачених) не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою не є доказом вини останніх.
Як зазначено в ст. 90 КПК України преюдиційне значення для суду, який вирішує справу про допустимість доказів, має тільки рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцієї України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, визнання своєї винуватості ОСОБА_18 у вчиненні розбійних нападів у складі організованої групи спільно з Особою 1 та засудження її за такі дії, не свідчать про доведення винуватості ОСОБА_13 поза розумним сумнівом.

Окрім того, зазначені вироки на підставі угод про визнання винуватості щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_18 попри те, що містять твердження, що кримінальні правопорушення ОСОБА_18 вчинила у складі організованої злочинної групи, створеної Особою 1, яка до вчинення злочину долучила ОСОБА_16 для реалізації свого злочинного плану, з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , які уклали угоди про визнання винуватості.

Дослідження та оцінка правомірності дій ОСОБА_13 , яка таких угод не укладала, суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про її права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо неї.

Крім того, у вказаних вироках посилання на прізвище ОСОБА_13 не міститься взагалі. У них зазначено, що злочинну групу організувала Особа 1.

За таких обставин очевидним є те, що вироки, якими встановлена винуватість ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , не є преюдиційними для доведення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень у складі організованої злочинної групи.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_13 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки вона вчинила розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньої змовою групою осіб з проникненням у житло.

Часткове визнання своєї винуватості обвинуваченою ОСОБА_13 суд оцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинені злочини, які відносяться до категорії особливо тяжких.

Призначаючи покарання обвинуваченій у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_13 характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_13 згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченої суд враховує, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

При призначенні покарання суд враховує те, що вибачення у потерпілих ОСОБА_13 не попросила, завдану злочинами шкоду їм навіть і не намагалася відшкодувати, у вчиненому не розкаюється, частково свою винуватість визнала лише під тиском доказів.

Враховуючи обставини скоєння злочинів, ставлення обвинуваченої ОСОБА_13 до вчиненого, відсутність каяття з її боку, суд вважає, що її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе лише в разі застосування до неї покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, окрім житла, в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України.

До ОСОБА_13 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого на час постановлення вироку закінчився.

Під час судових дебатів прокурором заявлено клопотання про застосування відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків переховування обвинуваченої з метою уникнення невідворотності покарання, у тому числі залишення території України, та вчинення нових кримінальних правопорушень.
З метою вжиття заходів для забезпечення виконання вироку колегія суддів вважає за необхідне за результатами судового розгляду кримінального провадження застосувати відносно обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, враховуючи тяжкість призначеного їй реального покарання, від відбування якого остання з великою ймовірністю може переховуватися, у тому числі за межами України, поведінку ОСОБА_13 в ході судового розгляду справи, яка допускала випадки неприбуття до суду без поважних причин, за що на неї накладалося грошове стягнення. Також при цьому суд враховує і намагання ОСОБА_13 уникнути кримінальної відповідальності за особливо тяжкі злочини.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Загальна сума процесуальних витрат у провадженні за епізодом заволодіння майном ОСОБА_12 становить 74995,86 грн, за епізодом заволодіння майном ОСОБА_20 15970,81 грн.
Вироком Білопільського районного суду від 26.10.2021 з ОСОБА_16 стягнуті процесуальні витрати у розмірі 24998,62 грн, вироком Білопільського районного суду від 22.12.2021 процесуальні витрати стягнуті з ОСОБА_18 у розмірі 32984,02 грн.

Розмір процесуальних витрат, що підлягає стягненню з ОСОБА_13 у дольовому порядку у цьому провадженні, становить 32984,02 грн.

Ухвалами слідчих суддів від 24.05.2019, 27.05.2019, 10.06.2019 накладені арешти на речові докази, які необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в них.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Дії ОСОБА_13 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України, визнати її винуватою за ч. 3 ст. 187 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного їй майна, окрім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 обчислювати з дня її затримання.
Зарахувати ОСОБА_13 у строк відбування покарання строк перебування під вартою під час досудового розслідування з 01.06.2019 по 22.07.2019 включно.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арештуу нічний час доби з 21.00 год. до 06.00 год. за адресою: будинок АДРЕСА_1 , поклавши на неї такі обов`язки: прибувати за вимогою до суду; повідомляти суд, прокурора, поліцію про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на прокурора.

Стягнути з ОСОБА_13 в доход держави процесуальні витрати у розмірі 32984 (тридцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 02 коп.

Скасувати арешт, що накладений на автомобіль марки ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_6 , мобільний телефон «Samsung A510F», сім-картку «ВФ Україна», мобільний телефон марки «Nokia 5110», сім-картку «Jeans», жіночі туфлі білого кольору, металевий друшляк, тонометр білого кольору «Microlife», мобільний телефон «Nomi», 2 сім-картки операторів мобільного зв`язку «Київстар» і «МТС», мобільний телефон «Samsung j7», мобільний телефон «Fly DS 133», квитанцію за комунальні послуги на ім`я ОСОБА_20 , квитанцію з ломбарду на ім`я ОСОБА_18 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_18 , довідку про РНОКПП на ім`я ОСОБА_18 , талон на зняття з реєстрації ОСОБА_18 , мобільний телефон «Cubot», мобільний телефон «Lenovo», сім-картку оператору мобільного зв`язку «Київстар», паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_18 , 2 сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар», мобільний телефон «Samsung», жіночі кросівки чорного кольору (том 4 а. п. 163-164, 173-174, 190-191, 246-248).

Речові докази:

-9 слідів пальців рук, слід низу підошви взуття з ґрунтового покриття, кришку з верхньої частини сундука з фрагментом сліду, чоловічі кросівки чорного кольору, жіночі туфлі зі шкірозамінника чорного кольору, чорні жіночі балетки 36 розміру, жіночі мокасини чорного кольору 37 розміру, мокасини білого кольору, жіночі туфлі білого кольору, жіночі кросівки чорного кольору, 2 сліди тканини, слід низу підошви взуття з веранди будинку ОСОБА_20 , 2 сліди низу підошви взуття зі спальні будинку ОСОБА_20 , 4 гіпсові зліпки підошви взуття з будинку ОСОБА_20 , 4 спецпакети зі зразками слини ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , спецпакет з ножицями, спецпакет з пакетом, спецпакет з недопалком сигарети, предмет, схожий на шнур з прикріпленим дротом, рушник з нашаруванням рідини бурого кольору, молоток, зразок слини ОСОБА_20 , що зберігаються в камері зберігання речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, знищити (том 2 а. п. 152-154, том 4 а. п. 58-60, 82-84, 86-88, 89-91, том 5 а. п. 162-163);

-полімерний пакет з нашаруванням рідини бурого кольору, футболку з нашаруванням рідини бурого кольору, гіпсовий зліпок протектору шин, слід протектору шин, кухонний ніж, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області,знищити (том 3 а. п. 43-45, 50-51, 57-58, том 4 а. п. 122-123);

-гарантійний талон на придбання мобільного телефону «Fly DS 133», квитанцію за спожитий газ на ім`я ОСОБА_20 , квитанцію з ломбарду на ім`я ОСОБА_18 , залишити в матеріалах кримінального провадження (том 2 а. п. 199-200, том 5 а. п. 13-14);

-друшляк, тонометр білого кольору «Microlife», що зберігаються в камері зберігання речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, повернути потерпілій ОСОБА_20 (том 4 а. п. 82-84, том 5 а. п. 13-14);

-медичну картку амбулаторного хворого №622, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження, що перебуває у Сумській обласній прокуратурі, мобільний телефон марки «Nokia 5110» з сім-карткою «Jeans», що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області, повернути потерпілому ОСОБА_12 (том 4 а. п. 142, 189, том 5 а. п. 165-167);

-автомобіль марки ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_16 і переданий йому на зберігання, залишити останньому як власнику (том 4 а. п. 162, 165-166);

-мобільний телефон «Samsung A510F» з сім-каркою «ВФ Україна», картою накопичувачем SanDisk 16 GB, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській областіта належить ОСОБА_16 , повернути йому як власнику (том 4 а. п. 162, 165-166, 173-174, 175);

-мобільний телефон «Samsung Model SM-J700H/DS» з сім-картою та картою пам`яті, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_18 , які перебувають у Сумській обласній прокуратурі та належить ОСОБА_18 , повернути їй як власниці (том 5 а. п. 13-14);

-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_18 , довідку про РНОКПП на ім`я ОСОБА_18 , талон на зняття з реєстрації ОСОБА_18 , які належать ОСОБА_18 та зберігаються у неї, залишити їй (том 5 а. п. 13-14);

-сім-картки НОМЕР_5 , НОМЕР_2 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , мобільний телефон «Samsung SM-J701F», мобільний телефон «Cubot Note S», мобільний телефон «Lenovo A 600», мобільний телефон «Samsung GT-E1195», мобільний телефон «Fly DS 133», мобільний телефон «Nomi I177V», що зберігаються в камері зберігання речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_13 (том 5 а. п. 13-14).

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді