Справа № 601/1860/22
Провадження №1-кп/601/246/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2022 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кременець кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000190 від 30 травня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження за №0000190 від 30 травня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.1 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 29 жовтня 2022 року, оскільки ризики, визначенні ст. 177 КПК України та встановлені при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечив щодо продовження відносно нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід на більш м`який, оскільки немає доказів того, що ОСОБА_3 буде впливати на потерпілого та свідків.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Так, 01.06.2022 слідчим суддею Кременецького районного суду Тернопільської області до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та встановлено строк дії ухвали до 23:59 год. 27.07.2022.

21.07.2022 ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 до 19.09.2022.

13.09.2022 ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 до 29.10.2022.

Статтею 331КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.
Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За положеннями ч.1 ст.183 КПК України, такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993).
Виходячи з викладеного, вважаю, що тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дає обґрунтовані підстави для існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України в кримінальному провадженні.
Отже, високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого дозволяють спрогнозувати з високим ступенем те, що ОСОБА_3 , будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Також прокурором в достатній мірі обгрунтовано ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки свідки та потерпілий ще не допитані у судовому засіданні.
Ризиком того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення є те, що обвинувачений на даний час ніде не працює, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду.
Враховуючи вищезазначене, вважаю що ризики встановлені під час застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу та наведені в клопотанні прокурора про його продовження, не зменшились, і продовжують існувати, а також те, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання цим ризикам.
Обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про що просить захисник, не забезпечить виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків, з урахуванням усіх обставин зазначених вище.
Оцінивши зазначені ризики, та із врахуванням того, що на даний час судове провадження стосовно обвинуваченого не закінчено, приходжу до переконання про необхідність продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, що не перевищує 60 діб.
На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 331, 336, 376 КПК України, п. 20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 00 годин 00 хвилин 22 грудня 2022 року.

Відкласти підготовче судове засідання на 12 годину 30 хвилин 08 листопада 2022 року, про що повідомити учасників.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи діб з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 25.10.2022 о 11 годині.

Головуюча