Провадження № 11-кп/824/1724/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000307 від 02 травня 2019 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді заступника начальника КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», одруженого, який має неповнолітнього сина 2015 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, обіймаючи посаду заступника начальника КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарського функціями, з метою отримання неправомірної вигоди за зняття обтяження у вигляді арешту з квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 за раніше обумовленою між ними домовленістю грошові кошти у сумі 2 000 доларів США, з яких 300 доларів США отримав 08 травня 2019 року, приблизно о 14 годині, перебуваючи за адресою ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що розташоване за адресою: вул. Михайлівська, 16 Б та 1 700 доларів США 13 травня 2019 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, перебуваючи за вище вказаною адресою.

Органами досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України, а саме одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд зазначив про відсутність сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 368 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_8 таких обов`язкових елементів складу названого кримінального правопорушення як наявність у ОСОБА_8 статусу службової особи з огляду на фактичне усунення його від виконання службових обов`язків на час його перебування у відпустці для догляду за дитиною, та вчинення ОСОБА_8 таких дій з використанням службового становища, оскільки прокурором не доведено, що службові повноваження обвинуваченого у будь-який спосіб пов`язані із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт указав про те, що місцевим судом під час розгляду кримінального провадження не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так, апелянтом зазначено про те, що суд дослідивши докази надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту не навів у вироку їх перелік із коротким змістом дослідженого доказу, та прийшов до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано суду достатніх даних, які б підтверджували що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. При цьому, всупереч вимогам ст. 2 та ст. 370 КПК України суд у вироку не вказав, які саме з досліджених доказів він вважає недопустимими. Зауважив, що суд повинен був надати належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та критично поставитись до них в частині, що суперечать дослідженим судом доказам, у тому числі матеріалам проведених негласних слідчих дій, як таким, що надані з метою ввести суд в оману та уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності. Просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років із конфіскацією майна.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_12 указала на безпідставність її доводів оскільки вважала, що апеляційна скарга не містить у собі жодного належного обґрунтування неправильності висновків суду чи невірного правозастосування. Зауважила, що прокурором не наведено жодних доказів, які не було б досліджено судом першої інстанції. За наведених обставин, вважала вирок законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства та просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: не можливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК України). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч.1 ст.373 КПК України) судом ухвалюється виправдувальний вирок. Ухвалення вироку здійснюється внаслідок оцінки доказів, досліджених у ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ( ст. 94 КПК України). Вирок повинен відповідати засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості відповідно до положень ст. 370 КПК України.

Положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. При цьому суд дотримався вимог ч. 6 ст. 22 КПК, створив необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України за результатами чого, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Так, формулюючи зміст обвинувачення, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду заступника начальника КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарського функціями, з метою отримання неправомірної вигоди за зняття обтяження у вигляді арешту з квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 за раніше обумовленою між ними домовленістю грошові кошти у сумі 2 000 доларів США.Зазначені дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України, а саме, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Однак, як правильно встановив суд, стороною обвинувачення не надано доказів того, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому діїз використанням службового становища, оскільки прокурором не доведено, що службові повноваження обвинуваченого у будь-який спосіб пов`язані із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.Також суд дійшов вірного висновку про те, що прокурором не доведено наявності у ОСОБА_8 статусу службової особи з огляду на фактичне усунення його від виконання службових обов`язків на час його перебування у відпустці для догляду за дитиною.

Зокрема, суд зробив такі висновки на підставі аналізу положень Статуту КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та посадової інструкції заступника начальника КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», зі змісту яких не вбачається , що ОСОБА_8 як заступник начальника КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» був наділений функціями державного реєстратора та мав право здійснювати реєстраційний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, як вбачається з листа заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації І. Садовської за №29489/26712-33-19/19.3.2 від 07.08.2019 року, та зі змісту листа Генерального директора ДП «Національні інформаційні системи» №3252/12.2-16 від 13.08.2019, станом на 09.08.2019 ОСОБА_8 за послугами до ДП «Національні інформаційні системи» як кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг «Акредитований центр сертифікації ключів органів юстиції України не звертався. Отже ОСОБА_8 не є державним реєстратором та не мав самостійного доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з правом зняття обтяження з нерухомого майна.

Також суд обгрунтовано дійшов висновку про недоведення прокурором тієї обставини, що ОСОБА_8 як службова особа, міг в силу займаної ним посади впливати на вчинення реєстраційних дій іншими суб`єктами державної реєстрації прав. Вказані висновки суду підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , та листом директора КП «Центр державної реєстрації міста Києва» ОСОБА_13 №08 від 03.06.2019р., яким суд дав належну оцінку.

Правильним і таким, що грунтується на досліджених в судовому засіданні доказах є і висновок суду про те, що прокурором не доведено наявності у ОСОБА_8 статусу службової особи з огляду на фактичне усунення його від виконання службових обов`язків на час його перебування у відпустці для догляду за дитиною. Вказаний висновок грунтується на показаннях свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні підтвердила те, що ОСОБА_8 на час інкримінованих йому дій перебував у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим не виконував функції заступника начальника КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Вказані показання свідка узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами, а саме, Наказом № 3-«в» від 02 січня 2019 року, виданого в.о. начальника бюро ОСОБА_15 , відповідно до якого, ОСОБА_8 , заступнику начальника бюро надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років терміном на 6 місяців з 08.01.2019 по 07.07.2019 року.
Отже, судом першої інстанції детально досліджено всі докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту та вжито всіх можливих заходів у рамках кримінального провадження для з`ясування обставин та усунення протиріч.

З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів сторони обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Досліджені судом докази не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумними сумнівами, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є правильним та обґрунтованим.

Істотних порушень процесуального закону, що тягнули б за собою скасування вироку, місцевим судом допущено не було.

Зважаючи на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що усі висновки суду, які викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону у ході кримінального провадження, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не виявлено, а тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2021 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2021 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4