Справа № 946/6004/22
Провадження № 1-кс/946/2176/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000810 внесеного 01.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У своєму клопотанні слідчий вказує, що 01.09.2022 року до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа 01.09.2022 року в період часу з 03:00 по 08:00 год. таємно проникла до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснила крадіжку грошових коштів, в період дії військового стан. Сума завданої матеріальної шкода встановлюється.

В ході огляду місця події від 02.09.2022 року на ґрунтовій ділянці місцевості біля с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області за координатами 45.4135566, 28.689 6677 виявлено та вилучено пластикову деталь чорного кольору на якій розміщена печатна плата з мікросхемами, яку упаковано в сейф пакет НПУ № INZ 2066022, термінал самообслуговування «ПТ КС 1» зеленого та чорного кольору, який вилучено. При обробці поверхні терміналу темно-магнітним порошком з внутрішньої сторони лівої стінки терміналу виявлено слід папілярних візерунків пальця руки з нашаруванням пилу, з передньої частини лівої стінки терміналу виявлено слід папілярного візерунку пальця руки, вказані сліди відкопійовані на липку прозору стрічку та упаковані до сейф пакету НПУ №PSP 1184547.

Метою арешту вилученого майна є забезпечення збереження вказаних речових доказів.

Окрім того, вказаний захід забезпечення кримінального провадження надасть органу досудового розслідування можливість забезпечити схоронність речового доказу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Підставою арешту майна є те, що зазначений предмет є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Отже, на теперішній час орган досудового розслідування обґрунтовано вважає, що невід`ємною процесуальною дією по вказаному кримінальному провадженню є накладення арешту на вилучені в ході огляду місця події від 02.09.2022 року на ґрунтовій ділянці місцевості біля с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, що має значення речових доказів для досудового розслідування та в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження у зв`язку, з чим єдиною доцільною процесуальною дією, яка може бути ефективною для встановлення істини є накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні просили розглянути клопотання без їх участі.

ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучене майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події від 02.09.2022 року на ґрунтовій ділянці місцевості біля с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області:

- пластикову деталь чорного кольору, на якій розміщена печатна плата з мікросхемами, яку упаковано в сейф пакет НПУ № INZ 2066022;

- термінал самообслуговування «ПТ КС 1» зеленого та чорного кольору, який опечатано за допомогою бірки з пояснювальним текстом;

- два сліди папілярних візерунків пальця руки, які відкопійовані на липку прозору стрічку, яку упаковано до сейф пакету НПУ № PSP 1184547.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1