Справа № 465/2340/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/437/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року,-

встановила:
даною ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника. Клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 29 липня 2022 року включно без можливості внесення застави.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з урахуванням вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини ст. 201 КПК України, колегія суддів враховує: наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів у разі визнання винуватим ОСОБА_7 ; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , що дозволяє застосування до нього запобіжний захід, пов`язаний із позбавленням волі; відсутність на даний час джерела доходу. Крім цього, суд зазначив, що оцінюючи в сукупності обставини по справі, стадію розгляду кримінального провадження, приходить до переконання, що ризики передбачені ст.177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а тому слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів, при цьому відмовивши у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. При цьому, щодо визначення розміру застави, суд, зазначив, що враховує передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, внаслідок якого могла бути спричинена загибель як потерпілого ОСОБА_8 , а також і інших осіб, що знаходилися на вул. Трускавецькій у м. Львові в момент вчинення злочину, тому, суд вказав, що приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розмір застави обвинуваченому ОСОБА_7 .
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 задовольнити частково, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із використанням електронного засобу контролю та встановленням процесуальних обов`язків.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що ризики, які наведені прокурором у клопотанні, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, належним чином не обґрунтовані. Зокрема, не здобуто жодного вагомого доказу, який міг би підтвердити ризик втечі ОСОБА_7 , ризик його переховування, або взагалі усвідомлення причетності до інкримінованого діяння; тиск на потерпілого неможливий, оскільки такий вже допитаний судом. При цьому, апелянт підкреслює, якщо на думку обвинувачення ОСОБА_7 причетний до всіх інкримінованих правопорушень і дійсно намагався позбавити потерпілого життя, то усвідомивши, що задумане не вдалося, в ОСОБА_7 було близько 4х місяців для того щоб реалізувати умисел, або хоча б вчинити якісь дії, які в подальшому дали б підставу стверджувати про зв`язки із організаторами, виконавцями та підбурювачами надуманих інкримінованих правопорушень.
Наполягає, що заявлене клопотання є ідентичним по обґрунтуванню ризиків первісному клопотанню про обрання запобіжного заходу підозрюваному. В клопотанні прокурора не наведено ніякого обґрунтування того, чому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із встановленням процесуальних обов`язків не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін кримінального провадження про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Встановлено, що на розгляді у Франківському районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0001330 від 15.05.2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів; у разі визнання винуватим ОСОБА_7 тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , що дозволяє застосування до нього запобіжний захід, пов`язаний із позбавленням волі; відсутність на даний час джерела доходу. Крім цього, суд підставно зазначив, що ризики передбачені ст.177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки, наведені ризики, можуть бути розцінені ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.
Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При розгляді клопотання суд врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дійшовши правильного висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд, навів в ухвалі достатні обгрунтування стосовно не визначення розміру застави, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, внаслідок якого могла бути спричинена загибель як потерпілого ОСОБА_8 , а також і інших осіб, що знаходилися на вул. Трускавецькій у м. Львові в момент вчинення злочину.
Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:
ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4