Справа № 216/3733/22
провадження 1-кп/216/716/22
ВИРОК
іменем України

21 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
захисників: адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000023 від 03.03.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трифоновка Великоолександрівського району Херсонської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, командира 3 патрульного взводу 1 патрульної роти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремого батальйону охорони громадського порядку Національної гвардії України), лейтенанта, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що у відповідності до довідки командира військової частини НОМЕР_1 , лейтенант ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді командира 3 патрульного взводу 1 патрульної роти військової частини НОМЕР_1

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, лейтенант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед підлеглого особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини.

Разом з цим, лейтенант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, близько 16 години 24.02.2022 лейтенант ОСОБА_4 , як командир взводу, був призначений командуванням роти в якості «старшого» службового автобуса військової частини НОМЕР_1 із підлеглим ОСОБА_4 особовим складом, та був зобов`язаний керувати переміщенням із місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , до нового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 у складі колони військової техніки.

Проте, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, мотивуючи свої дії особистими сімейними обставинами, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно залишив місце служби, а саме розташування автоколони військової техніки та підлеглий йому особовий склад, залишившись у м. Херсоні за місцем свого постійного проживання.

В період з 24 лютого 2022 року по 09 квітня 2022 року лейтенант ОСОБА_4 , без поважних причин обов`язки військової служби за посадою не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, лейтенант ОСОБА_4 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військової службі, до військової частини не надавав.

В подальшому, 09 квітня 2022 лейтенант ОСОБА_4 прибув до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 та доповів про своє прибуття командуванню військової частини.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознакамикримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

19 вересня 2022 року під час досудового розслідуванняпрокурор у кримінальному провадженні прокурор Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України.

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ч. 5 ст. 407 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Захисники в судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який, відповідно до ч.5 ст.12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому в підготовчому судовому засіданні судом з`ясовано, що прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ст.ст. 69, 62 КК України, із врахуванням визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, а також враховуючи конкретні обставини справи, особу винного, який за місцем проходження служби характеризується посередньо, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, є учасником антитерористичної операції, приймає безпосередню участь у відсічі збройної агресії РФ проти України, має державні відзнаки за участь в антитерористичній операції та винагороди вищого командування, у подальшому бажає проходити військову службу та захищати суверенітет та територіальну цілісність України, а також вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, іншого, більш м`якого покарання не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, замість призначеного покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі призначити покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, про що дійшли згоди сторони.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Підстави для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи відсутні.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 53, 65-67, 69,75, 76, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 вересня 2022 року під час досудового розслідуванняміж прокурор у кримінальному провадженні прокурор Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000023 від 03.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання - за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України, замість призначеного покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання, тобто з 27.07.2022 року.

До набрання вироком законної сили та з метою забезпечення виконання цього вироку застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7