Справа №701/494/22
Провадження №1-кп/701/153/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2022 року Маньківський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
адвоката обвинуваченого - ОСОБА_4
Під час проведення досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в свою чергу просили застосувати більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, оскільки обвинувачений не визнає вину за такою кваліфікацією, тяжкість покарання за злочин, в якому він обвинувачується не може бути єдиним чинником застосування до нього тримання під вартою, обвинувачення необгрунтоване, ризики не доведені, та вказали, що обвинувачений добросовісно буде виконувати обов`язки, покладені на нього судом.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, встановив наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як зазначено в статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.06.2022 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який спливає 24.08.2022.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст.121 КК України, а саме: 04.05.2022 близько 22 години 00 хвилин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході конфлікту із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, узявши у праву руку кухонного ножа, наніс ним один удар ОСОБА_7 в ділянку живота, в результаті чого згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/203 від 11.05.2022 спричинив йому колото-різану рану епігастральної ділянки передньої черевної стінки, раневий канал якої проникає в черевну порожнину, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Суд звертає увагу на те, що при обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.
При цьому суд вважає, що продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 р., зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Беручи до уваги вищевикладене та те, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінального покарання, може незаконно впливати на свідків та інших осіб пов`язаних з досудовим слідством у справі, загрожуючи їхньому життю та здоров`ю, а також з метою уникнення кримінальної відповідальності може ухилятися від явки до суду.
Підставою до продовження запобіжного заходу в даному випадку є ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та враховані при обранні запобіжного заходу, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і продовження запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Таким чином, про наявність ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу також свідчить наступна обставина як тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим у вчиненні злочину в якому він обвинувачується, оскільки ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за особливо тяжкі злочини, тому є підстави вважати, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та не нададуть можливості уникнути вказаних ризиків.
Суд, зважає на те, що кожна справа потребує всебічного розгляду, та що вина особи встановлюється судом, і до цього особа не може вважатися винуватою, проте суд одночасно зважає на суть обвинувачення, на характеризуючі дані обвинуваченого, та наявність чи відстуність ризиків.
Суд вважає, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень продовжує існувати, як і ризик перешкоджання кримінальному провадженню, та ризик переховування від суду.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років.
Належні гарантії та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики ухилення його від слідства і суду, судом не встановлено.
Зважаючи на викладене, прокурором доведено наявність продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, є недостатніми для запобігання встановленим ризикам, оскільки у такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою закінчується 24.08.2022 року, ризики які були встановлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують на даний час існувати, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_5 , під вартою на шістдесят днів, що фактично виключає можливість задоволення клопотання ОСОБА_5 , та його захисника стосовно зміни запобіжного заходу.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 199-200, 314 -316, 331 КПК України, -
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор" ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, на строк 60 днів, тобто до 17 жовтня 2022 р. включно.
Копії ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі ДУ "Черкаський слідчий ізолятор".
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 22.08.2022 р.
Суддя ОСОБА_1