Справа № 204/6283/22
Провадження № 1-кп/204/586/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000188 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 27 серпня 2022 року. Необхідність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Щодо наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що обвинувачений має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні. Таким чином, ОСОБА_3 , розуміючи тяжкість та строки покарання, яке йому може бути призначено, в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та, очевидно, в разі обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, може виїхати до неконтрольованої території Збройними Силами України. Наявність ризику незаконного впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження підстав для призначення судових експертиз. Враховуючи ці обставини, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати позапроцесуальним шляхом на свідка, експертів та на інших осіб. Наявність ризику продовжувати кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується фактом того, що обвинувачений має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 відповідає суспільному інтересу, оскільки кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчинене особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки, особливо у період дії воєнного стану на території України. Все вищезазначене дає стороні обвинувачення достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, у подальшому може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, чи скоїти інше.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду зазначив, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 до 27 серпня 2022 року. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , до вручення зміненої підозри від 10 серпня 2022 року, а це лише ч. 1 ст. 263 КК України, а згодом і ч. 1 ст. 111 КК України дійсно відноситься до категорії тяжких. Однак, їх тяжкість сама по собі не є достатньою підставою для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачення у повному обсязі базується на припущеннях, в обґрунтування своєї підозри, слідчий та прокурор посилається на докази, які не дають жодного підтвердження, а саме, звинувачуючи ОСОБА_3 у державній зраді, обвинувачення посилається на роздруківку з сайту «Миротворець», який є незалежною недержавною організацією, створеною групою вчених, журналістів та спеціалістів з питань дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, які займаються творчою, науковою та журналістською діяльністю. За інформаційною підтримкою Центру «Миротворець» було створено однойменний сайт, який також є незалежним недержавним ЗМІ. Джерелами інформації для Центру є насамперед загальнодоступні матеріали з інтернету та друкованих видань. В роботі Центр користується інформацією, яку надають приватні особи на умовах конфеденційності, згідно з чинним законодавством, інформація, що міститься в анонімних зверненнях, в роботі Центру не використовується. Відносно обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, сторона обвинувачення жодним чином не довела склад вказаного кримінального правопорушення, а насамперед відповідність диспозиції статті, а саме, який Закон порушено ОСОБА_3 , яким передбачено відповідний дозвіл на носіння, зберігання, придбання чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв. Посилання на те, що ОСОБА_3 може втекти та має проросійські погляди, однак на даний час ОСОБА_3 не відноситься до кола осіб, які можуть покинути країну. В його підзахисного на піклуванні є двоє малолітніх дітей та дружина, яка хворіє невиліковною хворобою, та є непрацевлаштованою, тому перебування останнього в умовах ізоляції позбавляє його сім`ю грошового забезпечення. ОСОБА_3 раніше є не судимою особою, добре характеризується з місця проживання. У ОСОБА_3 також є хронічні захворювання, які потребують певного лікування. Просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ОСОБА_3 ніяким чино не може впливати на подальших хід судового розгляду, оскільки свідків вчинення кримінальних правопорушень не має, експертизи вже всі проведені.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Суду зазначила, що вважає клопотання прокурора необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стороною обвинувачення не надано переконливих доказів щодо неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно її підзахисного ОСОБА_3 на даний час та доведення підстав обрання відносно нього виняткового запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, має міцні соціальні стосунки, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, яка не працює, в розшуку не знаходиться, має ряд хронічних захворювань. Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачений ОСОБА_3 з 27 лютого по теперішній час перебував під вартою, сторона захисту вважає, що у даному клопотанні необхідно відмовити та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав думку своїх захисників. Жодного кримінального правопорушення ним не було вчинено Від нього жодних заяв на обмін не було написано і також він не буде нікуди тікати.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).
Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як було встановлено в судовому засіданні ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року було продовжено строк дії запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою строком на 27 серпня 2022 року, без визначення розміру застави.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, суд не вдається до оцінки доведення або не доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України на цій стадії процесу.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, суд також зазначає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 не працює, оскільки є пенсіонером, і живе за рахунок державного пенсійного забезпечення, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, яка має невиліковне захворювання, на користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.
Судом також не беруться до уваги твердження сторони захисту щодо наявності хронічних захворювань у обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки всі надані листи здачі аналізів останнім датовані 2020 роком. Окрім цього, твердження захисника ОСОБА_6 щодо не можливості отримання ОСОБА_3 відповідного медичного лікування в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» судом не беруться до уваги, оскільки доказів звернення останнього до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» за отриманням відповідної медичної допомоги та неможливістю її надання суду надано не було.
Окрім цього, судом враховується й той факт, що батько обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає на території Російської Федерації, куди неодноразово виїжджав обвинувачений.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.
При цьому, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів
Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_3 на свідків та експерта у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Ризик впливу на свідків та експерта, існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та експерта та дослідження їх судом.
Оскільки судовий розгляд по справі не розпочато, свідки та експерт ще не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків та експерта, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слід окремо зазначити, що для здійснення тиску на свідків та експерта достатньо того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вчинити дії, покликані на примушення свідків та експерта до надання неправдивих показань або ж відмову від їх надання.
На користь існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 та те, що останній на протязі тривалого часу міг спілкуватися за допомогою програми «Viber» з представником іноземної держави та надсилати йому відповідні відомості щодо працівників правоохоронних органів. Та будучи, на волі може продовжити вчиняти незаконні дії щодо продовження, або ж вчинення нового кримінального правопорушення.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд, у першу чергу враховує те, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що більше трьох років спілкувався з представником іноземної держави та передавав йому відповідні відомості, а тому з великою ймовірністю може вчиняти такі дії в подальшому, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
Застосування щодо ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від суду та/або впливу на свідків у провадженні. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.
Суд також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинуваченого під вартою, оскільки застосування домашнього арешту відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості ОСОБА_3 у результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.
Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
При цьому, судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як домашній арешт, який просили обрати захисники та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.
Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, тому у задоволенні клопотання захисників та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.
ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1