Справа № 214/8819/20
1-кп/214/289/22
У Х В А Л А
Іменем України
04 липня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 259 ч.1, 259 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Вважає, що ризики залишилися. Також зазначив, що ОСОБА_5 вчинив нове правопорушення під час обраного йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти задоволення клопотання прокурора.

У судовому засіданні захисник пояснив, що просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується, у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 259 ч.1 та 259 ч.2 КК України, останній злочин є умисним тяжким злочином, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років позбавленням волі.

Суд вважає, що останній з метою уникнення вказаного покарання, може безперешкодно змінити місце свого мешкання з метою ухилення від кримінальної відповідальності і покарання. Строк продовженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 18 липня 2022 року. Судове провадження на даний час не завершене, тому до 18 липня 2022 року закінчити розгляд справи не вбачається за можливе. Суд приходить до переконання, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений може вчинити новий злочин. До такого висновку суд приходить з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні трьох епізодів умисного злочину, спрямованого проти громадської безпеки, що представляє підвищену небезпеку.
Суд приходить до переконання, що обвинувачений, побоюючись засудження його до покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватись від суду в разі обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому суд приймає до уваги поведінку обвинуваченого, якому по даній справі оголошувався привід у зв`язку з неявкою до суду та який порушував обов`язки, які були покладені на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд також приймає до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який ніде не працював до обрання запобіжного заходу, тобто не мав законних, належних та достатніх засобів для існування, що свідчить про наявність підстав вважати, що останній може продовжити злочинну діяльність.
Крім того, суд враховує інші дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме, що останній не одружений, неповнолітніх дітей не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків та обов`язків, які б стримували його ухилятися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, суд вважає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується наявністю пред`явлених попередніх обвинувачень у вчиненні інших аналогічних кримінальних правопорушень, що також свідчить про ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Також суд приймає до уваги позицію обвинуваченого, який у раніше проведених засіданнях визнавав вину, що є вагомим доказом на підтвердження пред`явленого йому обвинувачення.
Приходячи до вказаного вище висновку, суд не приймає до уваги раніше висловлену позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , про погіршення стану його здоров`я в умовах попереднього ув`язнення, оскільки доказів в підтвердження зазначених обставин суду не надано.
Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою. Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів. Зважаючи на те, що юридичне значення ухвали про продовження строку тримання під вартою є в продовженні строку, який закінчується, то юридично значима дія цієї ухвали, починається з дня закінчення строку тримання під вартою, та вказані 60 днів необхідно відраховувати з 18 липня 2022 року і продовжити строк тримання під вартою до 16 вересня 2022 року.

Інший запобіжний захід на переконання суду не буде достатнім для запобігання визначених судом ризиків, а тому клопотання про зміну запобіжного заходу суд вважає необґрунтованим.

Вирішуючи питання про те, з якого часу належить відраховувати вказані 60 днів, суд бере до уваги також наступне. Як зазначено у «Словнику української мови» в 11 томах (том 8, 1977р., стор.171.), тлумачення значення слова «продовжувати», визначено таким чином: «Робити довшим за часом, збільшувати строк чого-небудь».

Отже продовження строку починається з часу, коли такий строк закінчується, і такий строк необхідно збільшити, а не з часу, коли такий строк, ще продовжує тривати.

Відлік часу, з якого починає діяти продовжений строк тримання під вартою, з моменту винесення такої ухвали, а не з часу закінчення раніше продовженого строку є нелогічним і суперечить, наведеному вище, науковому тлумаченню слова «продовжити». При такому розумінні відліку продовженого строку, строк тримання продовжується не на 60 днів, а на фактично менший строк.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 16 вересня 2022 року.

У задоволені клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

На ухвалу на протязі п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1