ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/153/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю заявниці ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2021 року, якою залишено без задоволення її скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2021 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 зазначила, що 24 грудня 2021 року нею до канцелярії Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області подане повідомлення про ознаки вчинення злочину, передбаченого ст. 355 КК України в порядку ст. 214 КПК України щодо державного виконавця Вознесенівського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_7 , які полягали у тому, що 16 вересня 2021 року державний виконавець ОСОБА_7 прийняла Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка містить неправдиві відомості, оскільки ПФУ це не УСЗН, пенсію вона не отримує в УСЗН, соціальна допомога не є доходом, забороняється звернення стягнення на допомогу, яка не опадковується та яку направила для виконання УСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя, чим примусила УСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя діяти всупереч ст. 46 Конституції України. Злочин вчинений за попередньою змовою групою осіб із погрозами застосувати психологічне та фізичне насильство. Вказані відомості до ЄРДР внесені не були, про що свідчить відсутність у неї витягу з ЄРДР станом на 29 грудня 2021 року.

Просила зобов`язати уповноважених осіб Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області невідкладно внести ознаки вчинення злочину в ЄРДР на підставі поданого нею повідомлення про ознаки вчинення злочину, передбаченого ст. 355 КК України від 24 грудня 2021 року та зареєстрованого за №2935 від 24 грудня 2021 року, зобов`язати уповноважених осіб СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення дій, які мають ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України відносно ОСОБА_7 службової особи категорії В, зобов`язати уповноважених осіб слідчого управління ГУНП в Запорізькій області через 24 години з моменту внесення відомостей до ЄРДР надіслати заявнику витяг з ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2021 року було залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 з тих підстав, що повідомлення останньої від 24 грудня 2021 року не містить жодних фактів, які б вказували на вчинення кримінальних протиправних дій державним виконавцем ОСОБА_7 , тим більше за попередньою змовою групою осіб, із погрозами застосування психологічного та фізичного насильства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та за результатом розгляду прийняти нове рішення.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що скарга до слідчого судді була подана за фактом того, що всупереч вимог ст. 214 КПК України керівником ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було допущено бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР за повідомленням про ознаки вчинення злочину за ст. 355 КК України на виконання рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року та реалізацію конституційного забезпечення невід`ємного права на життя кожної людини, як і всіх інших прав і свобод людини у розумінні ст.ст. 3,8, 19, 22, 24, 27, 46, 48, 55, 129, 151-2 Конституції України, які було зіпсовано працівником органу місцевого самоврядування в порядку ст. 214 КПК України, яке було зареєстровано в ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за №Б-2935 від 24 грудня 2021 року, що протизаконно.

Вказує, що доказом бездіяльності є відсутність витягу з ЄРДР станом на 10 січня 2022 року і до теперішнього часу.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя істотно порушив вимоги кримінально процесуального закону та проігнорував принципи верховенства права.

Крім того, зазначає, що до наступного часу злочин не розкрито, злочинні дії ОСОБА_7 службової особи категорії В, державного виконавця продовжуються.

Вказує, що висновки суду суперечать п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України та є хибними.

Зазначає, що до ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було подано повідомлення про ознаки вчинення злочину, а не про склад кримінального правопорушення, і поняття «ознаки вчинення злочину» не тотожне поняттю «склад злочину».

Звертає увагу на те, що при ознайомленні з матеріалами справи, в останній відсутні докази того, що слідчий та прокурор викликались до суду слідчим суддею, який мав здійснити конкретний та ефективний судовий контроль.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримала лише 5 січня 2022 року, тобто вже після закінчення строку її оскарження в апеляційному порядку.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження розписки, ОСОБА_6 дійсно отримала копію оскаржуваної ухвали лише 5 січня 2022 року (а.с. 46), у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримала подану нею апеляційну скаргу.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із заявою про відкладення розгляду не звертався.

Заслухавши доповідь судді, заявницю, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_6 було подано до керівника ЗРУП ГУНП в Запорізькій області повідомлення про ознаки вчинення злочину, в якому вона просила внести відомості про ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України відносно ОСОБА_7 до ЄРДР (а.с. 5-6).

У зв`язку із невнесенням відомостей до ЄРДР у встановленому ст. 214 КПК України порядку, заявниця звернулась зі скаргою до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Висновки суду першої інстанції з приводу того, що зі змісту поданої скарги не вбачається, що повідомлення від 24 грудня 2021 року містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України, а також не підтверджує факт вчинення таких правопорушень є переконливими та обґрунтованими.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Так, зі змісту повідомлення ОСОБА_6 від 24 грудня 2021 року випливає, що державний виконавець Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі Підвенно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_7 винесла Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 вересня 2021 року, яка містить неправдиві відомості.

В своєму повідомленні ОСОБА_6 зазначала, що ПФУ не є УПСЗН, пенсію вона не отримує в УПСЗН, соціальна допомога не є доходом, стягнення будь-яке звертається виключно на дохід та забороняються на допомогу, яка не опадковується податком, у зв`язку із чим вважала, що в діях державного виконавця ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України (а.с. 5-6).

Так, кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 355 КК України передбачається за примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, або з пошкодженням чи знищенням майна.

Суспільна небезпечність злочину полягає в тому, що він посягає на суспільні відносини, що забезпечують дотримання встановленого порядку виконання цивільно - правових зобов`язань.

Об`єктивна сторона злочину виявляється у примушуванні до виконання або невиконанні цивільно-правових зобов`язань.

Крім того, слід зазначити, що статтею 355 КК України передбачена відповідальність за примушування до виконання чи невиконання лише цивільно правових, а не будь-яких зобов`язань, обов`язок виконання яких покладається на особу нормами інших галузей права.

Так, як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_6 є боржником у виконавчому провадженні, яке відкрито внаслідок заборгованості по оплаті послуг у розмірі 10826,57 грн. (а.с. 19).

Також, як випливає із матеріалів скарги, в рамках вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем ОСОБА_7 було винесено 16 вересня 2021 року Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району для виконання.

Із поданого до керівника ЗРУП ГУНП в Запорізькій області повідомлення ОСОБА_6 про ознаки вчинення злочину вбачається, що державним виконавцем було встановлено, що згідно відповіді з ПФУ, ОСОБА_6 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району.

В своєму повідомленні про ознаки вчинення злочину, ОСОБА_6 також вказує про те, що Управління соціального захисту населення не є Пенсійним фондом України, пенсію вона там не отримує, а соціальна допомога не є доходом.

Тобто, як випливає із змісту скарги та повідомлення про ознаки вчинення злочину, ОСОБА_6 не спростовується той факт, що вона є боржником у виконавчому провадженні з приводу стягнення заборгованості по оплаті послуг у розмірі 10826,57 грн., проте, вона не згодна із відрахування заборгованості із соціальної допомоги.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установу, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Тобто, із вищевказаної норми випливає, що державний виконавець зобов`язана у разі встановлення доходу боржника надіслати до відповідної установи постанову про звернення стягнення.

Розділом Х вказаного Закону передбаченого порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби.

Отже наведені у скарзі ОСОБА_6 правовідносини виникли під час здійснення виконавчого провадження, регулюються спеціальним Законом і відповідно не вимагають для їх вирішення проведення досудового розслідування в межах кримінального провадження.

Також, із повідомлення про ознаки вчинення злочину взагалі відсутні доводи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 355 КК України вчинене за попередньою змовою групою осіб або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, або з пошкодженням чи знищенням майна.

При цьому, вищевказані ознаки, є складовими злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в повідомленні ОСОБА_6 від 24 грудня 2021 року не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тому викладені в повідомленні відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Доводи апелянта про розгляд скарги у відсутність прокурора та слідчого не можуть взятись до уваги з боку апеляційного суду, оскільки відповідно до ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2021 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4