Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

04 травня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року у провадженні за клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні №0000068,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні №0000068 задоволено, а кримінальне провадження закрито. Запобіжний захід у виді тримання під вартою скасовано та звільнено ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд жодним чином не перевірив та не навів мотивів з яких не взяв до уваги і відкинув відомості про поведінку обвинуваченого після події, яка йому інкримінується, зокрема, залишення місця події та його виїзд у короткий проміжок часу на постійне місце проживання з України до держави Ізраїль, що вказує про ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування. Також суд не врахував, що ОСОБА_9 переховувався від слідства з 01.03.1995 до 21.04.2020 та перебував у міжнародному розшуку, тобто перебіг строків давності зупинявся та з моменту їх відновлення не минуло 15 років.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Не погодившись з цим судовим рішенням, прокурор подав касаційну скаргу, яка постановою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 грудня 2021 року була задоволена - ухвала Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Як зазначив Верховний Суд, місцевим судом та судом апеляційної інстанції не було перевірено та надано належної оцінки перебування обвинуваченого ОСОБА_9 у міжнародному розшуку, тобто не було перевірено строки переривання давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням індивідуальним майном ОСОБА_10 , вчиненому за попереднім зговором групою осіб, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та зі спричиненням потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), а саме в тому, що він в ніч з 19 на 20 липня 1994 року, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, на території Республіки Польща, поблизу митного поста «Дорогуськ», що в гміні Дорогуськ Холмського воєводства Республіки Польща (на даний час Холмлського повіту Люблінського воєводства), ОСОБА_9 за попередньою змовою (зговором) групою осіб з особами, щодо яких 27 березня 1996 року судовою колегією в кримінальних справах Київського обласного суду винесено обвинувальний вирок, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи узгоджено та з метою заволодіння індивідуальним майном ОСОБА_10 підійшов до автомобіля марки «Ford», модель «Sierra», на німецьких транзитних номерах DО-20S під керуванням ОСОБА_10 , здійснив напад на останнього з метою заволодіння індивідуальним майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, яке виразилось у застосуванні психічного та фізичного насильства, змусив водія ОСОБА_10 пересісти на пасажирське сидіння, вивіз з черги автопереходу вказаний автомобіль, у якому утримував ОСОБА_10 .
Відразу після цього, продовжуючи свої дії ОСОБА_9 , здійснюючи супровід вказаного вище автомобіля марки «Ford», в якому знаходився ОСОБА_10 , заїхав до лісової місцевості в 13 кварталі Сілецького лісництва гміни Криниця Холмського Воєводства Республіки Польща (на даний час Томашівський повіт Люблінського воєводства), де у безлюдному місці спільно з особами, щодо яких 27 березня 1996 року судовою колегією в кримінальних справах Київського обласного суду винесено обвинувальний вирок, застосував до ОСОБА_10 насильство, яке є небезпечним для його життя чи здоров`я, вивівши ОСОБА_10 з його автомобіля, міцно зв`язав мотузкою руки потерпілого ОСОБА_10 , прив`язавши їх до стовбуру дерева, при цьому прив`язав окремо по три пальці кожної руки потерпілого до дерева, виключаючи можливість останнього якимось чином звільнитися, та протиправно заволодів вказаним автомобілем «Ford» вартістю 5000 марок Німеччини, що становило 63 мільйони 600 тисяч карбованців за курсом Національного банку України на момент вчинення злочину та документами на вказаний автомобіль.
У результаті цих дій, внаслідок виснаження організму, у зв`язку із прив`язуванням потерпілого до дерева та залишенням його в такому стані без води і їжі на тривалий час, настала смерть ОСОБА_10 від нестачі в організмі рідини та поживних речовин, який зазнав особливих страждань.
Також ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства за обтяжуючих обставин, зокрема, умисного вбивства ОСОБА_10 з корисливих мотивів та з особливою жорсткістю, тобто у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого п.п. «а», «е» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), а саме в тому, що він у ніч з 19 на 20 липня 1994 року, точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, в 13 кварталі Сілецького лісництва гміни Криниця Холмського Воєводства Республіки Польща (на даний час Томашівський повіт Люблінського воєводства), ОСОБА_9 спільно з особами, щодо яких 27 березня 1996 року судовою колегією в кримінальних справах Київського обласного суду винесено обвинувальний вирок, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи узгоджено та з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі ОСОБА_10 з корисливих мотивів та з особливою жорстокістю під час вчинення вищеописаного розбою, спрямованого на заволодіння автомобілем марки «Ford», модель «Sierra», на німецьких транзитних номерах DО-20S, належним ОСОБА_10 , перебуваючи у вказаній лісовій місцевості, міцно зв`язав мотузкою руки потерпілого ОСОБА_10 та прив`язавши їх до стовбура дерева, при цьому прив`язав окремо по три пальці кожної руки потерпілого до дерева, виключаючи можливість останнього якимось чином звільнитися, після заволодіння автомобілем ОСОБА_10 залишив останнього в такому стані на тривалий час без їжі і води, внаслідок чого ОСОБА_9 спільно з особами, щодо яких 27 березня 1996 року судовою колегією в кримінальних справах Київського обласного суду винесено обвинувальний вирок, з корисливих мотивів та з особливою жорстокістю шляхом позбавлення можливості вживання їжі і води умисно протиправно заподіяно смерть ОСОБА_10 , яка настала у період з 20 липня 1994 року по 04 серпня 1994 року (точної дати в ході проведення досудового розслідування не встановлено).
Згідно висновку експертів від 18 липня 1995 року №35, смерть ОСОБА_10 настала від нестачі в організмі рідини та поживних речовин та від виснаження організму, у зв`язку із прив`язуванням потерпілого до дерева і залишенням його в такому стані без води та їжі на тривалий час і внаслідок чого ОСОБА_10 зазнав особливих страждань.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_4 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, міркування захисника-адвоката ОСОБА_5 про залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Як передбачено ч.2 ст.439 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
За приписом ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, місцевий суд, постановляючи вказану ухвалу, належним чином не дотримався вимог цієї норми.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні в ніч з 19 на 20 липня 1994 року злочинів, передбачених ч.3 ст.142, п.п. «а», «е» ст.93 КК України (в редакції 1960 року).
Санкцією ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 до 15 років з конфіскацією майна, а санкцією ст.93 цього Кодексу - покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років або смертна кара, з конфіскацією майна.
Частиною 2 ст.49 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилась від досудового слідства та суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.При цьому, ч.4 цієї статті встановлює, що питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і замінюється позбавленням волі на певний строк.
Аналогічні правові норми містила і ст.48 КК України (в редакції 1960 року), на яку покликався місцевий суд, звільняючи ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за строком давності.
Проте, місцевий суд, вказуючи про можливість призначення за інкриміновані ОСОБА_9 злочини максимального покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, залишив поза увагою рішення Конституційного Суду України №1-рп/2011 від 26.01.2011 (далі - Рішення), в якому зазначено, що Конституційний Суд України виходить з того, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України нормоконтролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо 26.01.2011 смертної кари.
Однак наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років. Це підтверджується, зокрема, тим, що Кодекс 1960 року встановлював безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років - за умисне вбивство без обтяжуючих обставин (стаття 94). Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання (стаття 93 Кодексу 1960 року) (п.4 Рішення).
Також місцевим судом не надано жодної оцінки факту переховування ОСОБА_9 від слідства і суду, його перебування у міжнародному розшуку, на що покликався прокурор, не дослідив відповідних документів.
Разом з тим, постановою прокурора відділу слідчого управління прокуратури Волинської області ОСОБА_11 від 01.03.1995 ОСОБА_9 у межах даної кримінальної справи було оголошено у розшук.
23.12.2012 відомості про злочини, передбачені ч.3 ст.123, ч.3 ст.142, п.п.«а», «е» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) було внесено до ЄРДР та розпочато відповідні кримінальні провадження, матеріали яких 26.12.2012 було об`єднано в одне провадження за №0000068 та зупинено і оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_9
18.04.2013 дане кримінальне провадження на підставі ч.1 ст.282 КПК відновлено та 19.04.2013 ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 30 днів, який постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання.
Згідно протоколу затримання особи, 21.04.2020 ОСОБА_9 було затримано в порядку ст.208 КПК.
З огляду на викладене та враховуючи вказівки Верховного Суду, колегія суддів приходить висновку, що місцевий суд, розглядаючи вказане кримінальне провадження, не вирішував питання альтернативи у застосуванні строків давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, належним чином не врахував фактичних обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_12 злочинів, їх тяжкості, особи винного, його поведінки після скоєного та інші обставини, які б дали суду підстави застосувати строки давності у цьому кримінальному провадженні.
А тому, зважаючи на істотність допущених місцевим судом порушень, вказана ухвала підлягає скасуванню із призначенням нового розгляд у суді першої інстанції, під час якого, із врахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-рп/2011 від 26.01.2011, постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі №328/1109/19, а також постанови Верховного Суду від 21.12.2021, місцевому суду слід ретельно перевірити докази на підтвердження ухилення ОСОБА_9 від суду, обставини вчинення інкримінованих йому злочинів, та надати їм належну оцінку, у тому числі щодо можливості чи не можливості застосування щодо ОСОБА_9 інституту звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні №0000068 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3