Справа № 161/9627/21 Провадження №11-кп/802/527/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000856, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Гута Ратнівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, працюючого приватним підприємцем, розлученого, на утриманні якого перебуває малолітній син 2011 року народження, раніше судимого, востаннє: вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2021 року за ч.2 ст.190, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 1 (один) місяць.
Початок відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 22 травня 2021 року.
Згідно з вироком суду 11 квітня 2021 року близько 21 год 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, повторно, відкрито викрав у ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 200 гривень, жіночий гаманець вартістю 300 гривень, у якому на момент викрадення знаходились грошові кошти у розмірі 1330 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1830 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 інкримінуються умисні протиправні дії, що виразились у відкритому викраденні чужого майна ( грабежі) вчиненому повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановленні вироку та обранні міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст. 65 КК України, оскільки суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, через короткий проміжок часу після останнього засудження вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин. Обвинувачений винну не визнав, щиро не покаявся, потерпілій майнову шкоду не відшкодував, що на думку прокурора свідчить про відсутність у обвинуваченого належних висновків та критичного ставлення до своєї протиправної поведінки. Також сторона обвинувачення вважає недостатнім при призначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, приєднання до покарання призначеного за оскарженим вироком лише одного місяця позбавлення волі з невідбутої частини покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2022. Аналогічно на думку прокурора є важливим у вступній частині вироку вказати наявність усіх не знятих та не погашених судимостей ОСОБА_7 . Зрештою вважає судом не вірно визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , зазначивши дату приведення до виконання вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2021, а не з моменту приведення оскарженого вироку до виконання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2021 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Захисник обвинуваченого подав до суду заперечення, вказавши про необґрунтованість і безпідставність апеляційної скарги прокурора та вважає, що судом першої інстанції враховано всі обставини кримінального провадження, обрано справедливе покарання з врахуванням особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння.

До початку апеляційного розгляду прокурор подав зміни та доповнення до апеляційної скарги у яких просить зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення перебування ОСОБА_7 в ДУ «Луцький слідчий ізолятор» з 25.07.2021 по день набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримує, міркування обвинуваченого та захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.
За змістом положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст.370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості, вмотивованості судового рішення та убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції цим вимогам кримінального процесуального закону відповідає, а доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є безпідставними.
Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно із вимогами ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
В той же час, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що має на утриманні малолітнього сина, не перебуває на обліках у лікарів психіатра, однак перебував на лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей», безпосередню позицію потерпілої, яка щодо міри покарання поклалась на розсуд суду, суд призначив покарання в мінімальному розмірі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України.
Посилання прокурора, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок невиправданої м`якості суд до уваги не бере. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, особу обвинуваченого, конкретні обставини кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого після відбування покарання саме у такому розмірі, є вірними, а призначене покарання є співмірним скоєному, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Доводи прокурора, у яких він вважає, наведені у вироку обставини лише характеристиками особи у загально-соціальному плані, і не відносяться до таких, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, проте не характеризують його ставлення до вчиненого злочину і не впливають на особливості конкретних злочинів і обставини їх вчинення, суд не бере до уваги, оскільки можливість врахування таких обставин при призначенні покарання, належить певною мірою до судової дискреції.
На думку апеляційного суду призначене ОСОБА_7 покарання повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже, доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості судом апеляційної інстанції відхилені.
Доповнення вироку вказівкою про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 не знятих та не погашених судимостей, за проханням прокурора не впливає на вид та розмір заходу примусу.
Посилання прокурора про зазначення у резолютивній частинівірної дати початку строку відбування покарання та зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення обвинуваченому, апеляційний суд не вважає істотним порушенням норм КПК України чи неправильним його застосуванням, адже фактично судом прийнято правильне рішення про вид та міру покарання. Тому слід шляхом уточнення дати початку строку відбування покарання обвинуваченим та доповненням резолютивної частини вказівкою про зарахування ОСОБА_7 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення вирішити апеляційні вимоги прокурора в цій частині.

Істотних порушень кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстав для його зміни чи скасування з підстав, викладених у апеляційних скаргах не встановлено

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Уточнити резолютивну частину вироку про початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , який слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про зарахування ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 липня 2021 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий

Судді