Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/557/22
Провадження № 1-в/553/145/2022
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» клопотання ОСОБА_5 , засудженого вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.03.2018 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
До Ленінського районного суду м. Полтави звернувся засуджений ОСОБА_5 із клопотанням, в якому порушує питання про його умовно-дострокове звільнення, як такого, що фактично відбув визначений ч.3 ст.81 КК України строк покарання та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання повністю, прохав звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки він виправився і заслуговує на звільнення. Пояснив суду, що протягом строку відбування покарання був залучений до праці, має заохочення. Також засуджений зазначив, що має батьків пенсіонерів, які після смерті його сестри, виховують трьох неповнолітніх дітей останньої та потребують допомоги.

Захисник засудженого прохала задовольнити клопотання ОСОБА_5 .

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечив, посилаючись на недоведеність виправлення ОСОБА_5 , який має посередні характеристики та стягнення, одне з яких наразі непогашено і не знято.

Представником установи виконання покарань клопотання засудженого залишив на розсуд суду.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до подання матеріали та особову справу засудженого, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.03.2018 затверджена угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України та призначено узгоджене сторонами угоди покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк покарання ОСОБА_5 відраховано з 29.01.2018.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, вказаний вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.03.2018 набрав законної сили 04.05.2018.

Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув, визначений цією нормою строк покарання.

Умовно-дострокове звільнення має важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як визначено статтею 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 прибув до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№64)» 30.05.2018, початок строку відбування покарання відраховано з 29.01.2018, кінець строку покарання 29.01.2024, термін застосування умовно-дострокового звільнення згідно з ст.81 КК України 29.01.2022.

Згідно із наданою характеристикою засудженого ОСОБА_5 , останній за період перебування у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 30.05.2018 засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_5 від 01.02.2022, затвердженої начальником ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», останній за період відбування покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» характеризується задовільно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі поміщався до ДІЗО, одне з стягнень є не знятим та не погашеним. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлений кримінально-виконавчим кодексом України та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці має дев`ять заохочень. Працевлаштований в майстерні установи, постановлені завдання виконує своєчасно та якісно, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, до виконання робіт з благоустрою ставиться посередньо, з іншими засудженими не конфліктний, дбайливо ставиться до майна установи, дотримується вимог пожежної безпеки та безпеки праці, участь в організації та проведенні виховних заходів в установі не бере, до реалізації програм диференційованого виховного впливу ставиться байдуже, підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю та батьком.

Рішенням комісії виправної колонії від 17.02.2020 у зміні умов тримання за відбуттям 1/3 частини строку покарання засудженому відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Рішеннями комісії виправної колонії від 01.02.2021 у поданні матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому в порядку ст.82 КК України відмовлено.

За висновком наданим адміністрацією установи виконання покарань, застосування до засудженого ст.81 КК України визнано недоцільним в зв`язку із не доведенням виправлення.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, складеною адміністрацією установи, ОСОБА_5 за період відбування покарання отримав дев`ять заохочень та чотири стягнення. Стягнення у виді суворої догани від 03.11.2021 наразі не погашено і не знято.

За змістом довідок про доходи ОСОБА_5 , останньому нараховувалась заробітна плата за червень 2018 року, травень грудень 2019 року, січень жовтень 2020 року, лютий квітень 2021 року, відомостей про залучення засудженого до праці в інший період матеріали особової справи не містять.

Вирішуючи внесене засудженим клопотання, суд вказує, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення особи повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення засудженого до вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Згідно з положеннями ст.81 КК України, ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, що свідчить про наявність передумови (формалізованої підстави) для розгляду питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення засудженого.

З характеристик у матеріалах особової справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, за висновками адміністрації установи, у поданні матеріалів на засудженого щодо застосування ст.82 КК України та умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 було відмовлено у зв`язку із невпевненістю у правослухняній поведінці засудженого в умовах неповної ізоляції та через недоведеність виправлення відповідно.

Таким чином поведінка засудженого не була стабільною та послідовно, останній допускав порушення, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, має не погашене і не зняте стягнення, що свідчить про відсутність виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Отже, при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і цілі, передбачені ст.50 КК України є досягнутими.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ст.81 КК України, проте наразі застосування умовно-дострокового звільнення щодо ОСОБА_5 є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута, з огляду на що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

При цьому, посилання засудженого на необхідність допомоги батькам пенсійного віку, як на підставу умовно-дострокового звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки, згідно із ст.81 КК України, вказана обставина не є критерієм для умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя
Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1