Провадження № 1-кп/643/786/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021
Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представник потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 15.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, Балаклійського району, с. Пятигорськ, громадянина України, українця, із середньо - технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, не одруженого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 15.01.2019 року, близько о 00 год. 05 хв., керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-21703», р.н. НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому, та рухався по вул. Гвардійців Широнінців зі сторони пр. Ювілейного в м. Харкові у напрямку вул. Валентинівська зі швидкістю 50 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці по напрямку до вул. Валентинівська, закінчуючи перетинати перехрестя з вул. Василя Стуса, ОСОБА_6 під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, на якому зліва направо рухався пішохід ОСОБА_8 , проявив неуважність, діючи необережно, проявив злочину недбалість, своєчасно не зменшив швидкість руху і не зупинив керований автомобіль, не надав дорогу пішоходу, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/107-А/19 від 11.03.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішньої третини діафізу правої ключиці із зсувом, який за ступенем тяжкості відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Згідно з висновком авто-технічної експертизи № 7/510/511СЕ-20 від 14.04.2020 у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ-217ОЗ», р н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною подією та її наслідками.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив ті обставини, які викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що він 15.01.2019 року, приблизно о 00 год. 05 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21703» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Гвардійців Широнінців в м. Харкові, зі сторони пр. Ювілейного у напрямку вул. Валентинівська в м. Харкові, приблизно зі швидкістю 50 км/год, закінчуючи перетинати перехрестя з вул. Василя Стуса, та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, на якому зліва направо рухався пішохід ОСОБА_8 , своєчасно не зменшив швидкість руху і скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_4 . У подальшому він передав потерпілому ОСОБА_4 гроші у розмірі 1800 грн., в якості матеріального збитку, про що потерпілим 04.08.2021 року була написана розписка. Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому ним злочині та просив суд призначити йому мінімальне покарання.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 , представник потерпілого захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник у судовому засіданні не заперечували проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення (злочину) за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в судовому засіданні доведена повністю.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України.

Судом також було досліджено документи, які стосуються особи обвинуваченого, а саме: копія його паспорта; копія водійського посвідчення; вимога щодо судимостей обвинуваченого; довідки від лікарів нарколога та психіатра, відповідно до яких обвинувачений на обліках у зазначених лікарів не перебуває, а також цивільний позов з додатками.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який згідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний злочин, а також бере до уваги, що обвинувачений ніде офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, негативне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, думку потерпілого та його представника щодо призначення покарання, суд призначає покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Суд, вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховує характер допущених водієм ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про особу обвинуваченого, наслідки дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілому ОСОБА_4 заподіяно середньої ступені тяжкості тілесне ушкодження, та доходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, а тому наявність підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

При розгляді цивільного позову ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні 04.08.2021 року від обвинуваченого та потерпілого надійшли заяви про відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, після чого потерпілий уточнив свою позовну заяву та просив суд розглянути цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, суд враховує, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_4 зазнав моральних страждань та був змушений змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазначав через тілесне ушкодження порушення психоемоційної сфери існування особистості, що перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності.

Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також приймаючи до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_6 була компенсована матеріальна шкода, визнання частково цивільного позову обвинуваченим ОСОБА_6 , доведеність його вини у заподіянні шкоди потерпілому ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта для проведенням судової експертизи № 7/510/511СЕ-20 від 14.04.2020 року в сумі 2288,30 гривень згідно довідки експертної установи, підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Суд вважає, що арешт накладений на автомобіль марки ВАЗ-21703, номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2021 року є обґрунтований та потреба у ньому на день ухвалення вироку не відпала, оскільки цивільний позов був задоволений частково та обвинувачений не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 174 КПК України - Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування арешту автомобіля обвинуваченого, який був накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2021 року.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта для проведенням судової експертизи 7/510/511СЕ-20 від 14.04.2020 року в сумі 2288,30 гривень згідно довідки експертної установи, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1