Справа № 307/3728/21
Провадження № 1-кс/307/14/22
УХВАЛА
06 січня 2022 року м.Тячів
В обґрунтування поданого клопотання, заявник посилається на те, що 26.10.2021 року ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області в рамках данного кримінального провадження накладено арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження тимчасово вилученим майном, а саме: вантажним автомобілем марки «DAF» моделі 85.410, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 та зобов`язано передати на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, з метою збереження речового доказу.
Представник ОСОБА_3 зазначає, що слідчий CB Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 не здійснив заходів по тимчасовому вилученню майна згідно підстав наведених у ст. 167 КПК України, а 22 жовтня 2012 року автомобіль марки «DAF» моделі 85.410, державний номерний знак НОМЕР_3 передав на відповідальне зберігання водію ОСОБА_6 до прийняття відповідного рішення.
Зазначає, що оскільки відповідальне зберігання не забороняє користування автомобілем, він використовувався за його прямим призначенням для перевезення вантажів до моменту накладення арешту згідно ухвали слідчого судді Тячівського районного суду від 26 жовтня 2021 року. Звертає увагу, шо санкція статті 240 ч. 2 КК не передбачає покарання у вигляді конфіскації або спеціальної конфіскації майна.
З огляду на те, що вищевказаний вантажний автомобіль марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_3 слідчим CB Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 не вилучався, а був переданий на зберігання водію ОСОБА_6 представник власника майна вважає, що його без шкоди для кримінального провадження можливо передати на відповідальне зберігання власнику.
Просить врахувати, що власник даного автомобіля, гарантує та підтверджує надання доступу до транспортного засобу на першу вимогу слідчого та/або суду в рамках кримінального провадження.
Посилаючись на положення ст. ст. 100, 170, КПК України, ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, просить: скасувати арешт в частині заборони користування вантажним автомобілем марки «DAF» державний номерний знак НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_4 , мешканка АДРЕСА_1 .
Представник власника ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити. Разом з цим підтвердив, що власник майна має всі належні можливості для збереження майна.
ОСОБА_4 в інтерсах якої подано клопотання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки, не повідомила.
Слідчий ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду клопотання в судове засіданні не з`явився. 06.01.2022 року подав до суду заяву, якою просив розгляд клопотання провести за його відсутності та відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що дане кримінальне провадження ще триває та не закрито.
Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду клопотання в судове засіданні не з`явився та про причини неявки не повідомив.
Розглянувши клопотання про скасування арешту майна, заслухавши думку представника особи в інтересах якої подано клопотання, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Накладено арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження тимчасово вилученим майном, а саме: вантажним автомобілем марки «DAF» моделі 85.410, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_1 , та передано на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою: м. Тячів, вул. Промислова, 8/A, Закарпатської області, та піщано-гравійною сумішшю загальним об`ємом 7,2 м. куб, яка під час огляду місця події була виявлена в даному вантажному автомобілі та згідно розписки від 22 жовтня 2021 року передана на відповідальне зберігання начальнику дільниці Тячівського МУГВ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_2 .
Задовольняючи вказане клопотання про арешт майна, слідчий суддя виходила з доведеності того, що зазначене у клопотанні майно, яке було передано 22.10.2021 року на відповідальне зберігання водію ОСОБА_6 - є доказом кримінального правопорушення, оскільки таке майно є речовим доказом так як містить відомості, які будуть використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положеннями ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно п.20 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 19 листопада 2012 року за №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що арештований ухвалою слідчого судді від 26.10.2021 р. та належний ОСОБА_4 транспортний засіб залишається на збережені у водія згідно розписки, що міститься в матеріалах клопотання слідчого у справі №307/3728/21, провадження 1-кс/307/1026/21.
Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування не дивлячись на заперечення викладені в поданій до суду 6.01.2022 р. заяві, слідчим не доведено легітимної мети продовження утримання транспортного засобу під арештом з забороною користування таким. У поданому запереченні слідчий жодним чином не обґрунтовує необхідності утримання транспортного засобу під арештом та не наводить будь-яких слідчих дій, які слід провести з використанням цього транспортного засобу.
Враховуючи попередню кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.2 ст. 240 КК України, слідчим не обгрунтовано, яким чином даний транспортний засіб, з якого 22.10.2021 року було відвантажено піщано гравійну суміш, може бути використаний для проведення інженерно-екологічної експертизи.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до переконання, що внесене клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у зазначеній частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.132, 174, 309, 369, 376 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 10 січня 2022 року о 11 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1