ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7014/19
Провадження № 1-кп/362/180/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0001092 від 07.08.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Калинівка, Васильківського району, Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого ТОВ «АЛЬ-НІКО», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
в с т а н о в и в:
19.07.2019 року близько 23 год. 30 хв. перебуваючи у с. Кожухівкі Васильківського району, Київської області на дискотеці, а саме на дорозі, на відстані близько 1 км від в`їзду до с. Кожухівка з смт. Калинівка між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, відбулась бійка. В цей час, ОСОБА_8 , намагаючись припинити бійку й заспокоїти ОСОБА_6 наблизилась до нього з боку спини та зробила зауваження. Останній повернувся обличчям до ОСОБА_8 та між ними виникла сварка, у ході якої у ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій умисел, направлений на нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 удар кулаком в область шелепи справа, а потім долонею руки в область її обличчя. Від завданих ОСОБА_6 ударів ОСОБА_8 впала на землю та втратила свідомість. В подальшому ОСОБА_6 з місця злочину зник.

Згідно висновку судового експерта № 308 від 15.11.2019 року у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце тілесні ушкодження: перелом основи суглобового відростку нижньої щелепи з права. Дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого предмету (предметів), в тому числі внаслідок удару кулаком в область щелепи з правого боку. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки викликали тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби).

Дії ОСОБА_6 які виразились у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив розглядати кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись вивченням доказів, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки обвинувачений вину визнає повністю.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, надіслали клопотання про розгляд справи у їх відсутності та при винесенні міри покарання покладаються на розсуд суду (а.с. 101, 102).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю і показав, що щиро кається, все відбулося так, як зазначено в обвинувальному акті, а саме, що 19.07.2019 року близько 23 год. 30 хв. він перебував у с. Кожухівка, Київської області на дискотеці, після її закінчення між ним та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник конфлікт який переріс в бійку між ними, в подальшому вмішалась ОСОБА_8 , він повернувся обличчям до ОСОБА_8 , але було темно і він не бачив, що це дівчина та між ними виникла сварка, у ході якої він наніс ОСОБА_8 два удари кулаком в область обличчя, він просив в неї вибачення та вона його пробачила в подальшому обіцяє такого не вчиняти, просив суворо не карати.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст. 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за згодою учасників судового провадження провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Отже, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_6 вчинив дії, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я неповнолітній потерпілій ОСОБА_8 , а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає його щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.

Судом враховується висновок досудової доповіді Васильківського міськрайонного відділу Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київської області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до якого обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеристику з місця роботи, його спосіб життя, те, що обвинувачений спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, має постійне місце проживання, роботу, за місцем проживання характеризується позитивно, середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та середній рівень небезпеки для суспільства, тому вони вважають, що виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, та не становить небезпеку для суспільства (а.с. 70-72).

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, стан здоров`я, спосіб життя, а саме, що має вищу освіту, працюючого офіційно в ТОВ «АЛЬ-НІКО», раніше не судимого, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, потерпілої, щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а саме сприяв досудовому слідству та в суді, відшкодував шкоду, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 369-371, 373-374, 376, 377 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці за місцем роботи, з відрахуванням із суми заробітку в доход держави десяти відсотків.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_11 -Гавенко