Справа №591/5650/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/63/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
Іменем України

12 січня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/5650/21 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.10.2021 про арешт майна,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого, оскільки слідчий суддя належним чином не врахував зауваження до протоколу обшуку, а саме, що вилучене майно належить іншим особам, а не підозрюваному.

26.10.2021 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернулась старша слідча СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтувала його тим, що в провадженні СУ ГУНП в Сумській області знаходиться кримінальне провадження № 0000112 від 27.05.2021 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 189 та ч. 1 ст. 255-2 КК. ОСОБА_10 займається веденням бухгалтерії та приймає участь у наповненні так званого «злодійського общака», в тому числі через рахунки ОСОБА_11 . Крім того, 27.05.2021 ОСОБА_10 , повторно, умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, за погодженням з ОСОБА_12 , виказав вимогу до ОСОБА_13 передати йому та ОСОБА_12 5000 доларів США, висловивши при цьому погрозу, що у разі відмови передати гроші, вчинить насильство над ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_14 .

08.10.2021 слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 в АДРЕСА_1 з метою виявлення та вилучення записів ведення «злодійського общака» та розподілу отриманих коштів, банківських карток, засобів зв`язку, комп`ютерної техніки та іншого мережевого обладнання та сім-карток мобільних операторів. 22.10.2021 проведено обшук та вилучено: мобільний телефон «Nokia 3220» ІМЕІ НОМЕР_1 без сім-картки та акумулятора; мобільний телефон «Samsung SGH-C260» s/n НОМЕР_2 без сім-картки та акумулятора; мобільний телефон «Samsung SGH-D892» ІМЕІ НОМЕР_3 без сім-картки та акумулятора; мобільний телефон «Samsung GТ-Е1200» ІМЕІ НОМЕР_4 без сім-карти; мобільний телефон «Samsung SM-B105E» ІМЕІ НОМЕР_5 без сім-карти; мобільний телефон «Samsung SM-G361HDS» ІМЕІ НОМЕР_6 , НОМЕР_7 без сім-карти; мобільний телефон «MI» ІМЕІ НОМЕР_8 без сім-картки; банківська картка «Монобанк» № НОМЕР_9 , строк дії до 06/24; сім-карта «Київстар» s/n НОМЕР_10 ; ноутбук «Toshiba» ID 2007 DG1031 із зарядним пристроєм; мобільний телефон «Redmi» ІМЕІ НОМЕР_11 , НОМЕР_12 з 2 сім-картами «Київстар» s/n НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ; мобільний телефон «Doogee» ІМЕІ НОМЕР_15 , НОМЕР_16 з сім-картою «Київстар» НОМЕР_17 ; мобільний телефон «POCO» ІМЕІ НОМЕР_18 , НОМЕР_19 з сім-карткою «Київстар» s/n НОМЕР_20 та картою пам`яті micro SD 32 GB.

23.10.2021 вище зазначене майно постановою слідчого було визнано речовини доказами.

Зважаючи на те, що вилучене в ході обшуку майно є речовими доказами, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то слідча просила накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.10.2021 клопотання слідчої було задоволено і на вказане вище майно був накладений арешт. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 3 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку про необхідність арешту майна як речового доказу, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є цілком вмотивованим і ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, так як на думку колегії суддів у досудового слідства є законні підстави вважати, що вилучене майно є речовим доказом, може містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно положень КПК (ст. 1 КПК) та за належною правовою (судовою) процедурою забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному примусу (обмеженню) (ч. 2 ст. 2 КПК).

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя дотримався вимог ст. 170-173 КПК, у повному об`ємі з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником майна та його представником не надано, а колегією суддів не встановлено.

Посилання апеляційної скарги на вилучення неналежного ОСОБА_10 майна не може бути безумовною підставою для визнання таких дій незаконними, оскільки із долучених до клопотання матеріалів вбачається, що в здійсненні злочинного впливу прямо чи опосередковано задіяно ряд осіб, в тому числі родичів та близьких ОСОБА_10 , а тому факт неналежності майна вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 іншим особам жодним чином не спростовує можливого доказового значення такого майна для даного кримінального провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу того, що зазначене майно не є доказом кримінального правопорушення та не може бути використане у даному кримінальному провадженні, то вони є також не обґрунтованими, оскільки згідно долучених до клопотання розсекречених матеріалів НС(Р)Д вбачається, що особи комунікували один з одним шляхом телефонного та інтернет зв`язку, а тому вилучені пристрої (телефон, ПК, сім-картки та тримачі до них) цілком могли бути знаряддями злочинів і вказане має бути ретельно перевірено органом досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи специфіку інкримінованих дій не можна виключати можливість використання зазначених у клопотанні слідчого речей ОСОБА_10 , а також його оточенням для своєї злочинної діяльності, а тому вони мають бути перевірені на наявність слідів останньої.

На підставі викладеного, ухвалу слідчого судді колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника, без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.10.2021 щодо арешту майна залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4