Справа № 490/2783/21
н/п 1-кп/490/592/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , уродженця м. Кропивницький Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
04.11.2019 року між ОСОБА_3 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних Силах України строком на три роки.
04.11.2019 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №287 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду шпк "старший солдат". Цього ж дня за наказом №182-РС старшого солдата ОСОБА_3 прийнято на військову службу і призначено на посаду старшого водія десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-124702 ОСОБА_4
01.06.2021 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №97-РС старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Так, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 01.07.2021 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, незявився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами де проводив час на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
19 серпня 2021 року, солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) ійськовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також додав, що не з`явився до військової частини вчасно через труднощі у спілкуванні з військовослужбовцями. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_3 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочину доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, за місцем служби та місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; з`явлення із зізнанням.
Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів на обліку не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України.
Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Миколаївського апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1