Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/572/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000032за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Омельник, Онуфріївського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта вища, пенсіонер, який працює охоронцем в «Водогорканал», розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 680 грн.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 та її представника

адвоката ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінуємого кримінального проступку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку не доведена доказами, зібраними органом досудового розслідування. Так, під час проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року за участі потерпілої ОСОБА_10 було порушено вимоги ч. 7 ст. 223 КПК: а саме, один із понятих, який був залучений до участі у слідчому експерименті - є свідком по даному провадженні ( ОСОБА_12 ) та має процесуальний інтерес в даному провадженні. Не зважаючи на вказане процесуальне порушення, суд необґрунтовано не визнав даний доказ недопустимим, чим порушив вимоги КПК України. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , майже, до завершення стадії досудового розслідування не був повідомлений про те, що стосовно нього відкрито кримінальне провадження. Майже, перед відкриттям матеріалів провадження, згідно ст. 290 КПК України, йому було про це повідомлено та вже після цього підозрюваний ОСОБА_7 заявив клопотання дізнавачу про надання йому захисника для участі у кримінальному провадженні. Під час відкриття матеріалів підозрюваному ОСОБА_7 та адвокату ОСОБА_6 стало відомо про наявність у матеріалах провадження вищевказаного висновку спеціаліста. У зв`язку із вищевикладеним, ОСОБА_7 , протягом стадії досудового розслідування, був позбавлений можливості звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення повторної експертизи, за клопотанням сторони захисту. Крім того, сторона захисту вважає, що свідки у даній справі були упередженими стосовно обвинуваченого. А саме, як зазначали самі свідки у них із ОСОБА_7 відбувалися неодноразові сварки. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, вважає, що під час досудового розслідування та розгляду справи по суті у суді, ОСОБА_7 був позбавлений можливості в повній мірі використовувати свої права, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України, був обмежений у можливості, у повній мірі, збирати докази, чим було порушено принцип змагальності сторін та принцип забезпечення права на захист.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 09.08.2020 року об 11.00 годині, перебуваючи на власній земельній ділянці домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , побачив як ОСОБА_10 йшла по стежці, яка проходить вздовж земельної ділянки домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . На ґрунті особистих неприязних відносин, під час різко виниклої сварки з ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_7 на власній земельній ділянці домоволодіння, умисно, взявши в руки бадилля гарбуза та обв`язавши навколо шию ОСОБА_10 почав душити останню, далі поваливши на землю потерпілу, ОСОБА_7 завдав декілька ударів правою ногою по правій частині тулуба та тримаючи в руці дерев`яну полицю (довжиною близько 1 метра) завдав ще один удар по плечі та голові потерпілої, після чого ОСОБА_7 почав давити правим коліном по правій частині тулуба ОСОБА_10 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів правого підребер`я, правої сідниці, грудної клітки, садна правої щоки, шиї, припухлість м`яких тканин правої тім`яної частини голови, живота, грудної клітки, які відповідно до висновку спеціаліста відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, потерпілу ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які просили вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Стосовно доводів захисника в інтересах обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, то колегія суддів виходить із наявних у провадженні доказів.
В судовому засіданні як суду першої інстанції так і в апеляційній інстанції ОСОБА_7 не визнав себе винним за інкримінованим йому обвинуваченням, зазначивши, що 09.08.2020 між ним та ОСОБА_10 виник тільки словесний конфлікт, при цьому, не заперечував, що накинув на шию потерпілій гарбузовий огуд, однак її не бив та не душив, тому заперечував щодо наявності в його діях умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Натомість, доводи обвинуваченого колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать встановленим і перевіреним безпосередньо в судовому засіданні доказам.
Висновок про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому діянні, вчиненому за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував сукупністю безпосередньо розглянутих у судовому засіданні доказів, які з додержанням установленого кримінальним процесуальним законом порядку дослідив та належно оцінив.
Доводи апеляційної скарги захисту не викликають сумнівів у правильності судового рішення та одночасно спростовуються зібраними у провадженні доказами.
Зокрема, з показів потерпілої ОСОБА_10 слідує, що 09.08.2020 року вранці разом із сусідкою ОСОБА_12 вони пішли по стежці вздовж городу обвинуваченого на свій город. Її донька в той час стояла біля хвіртки до її подвір`я. До городу пройти близько 20 метрів. Коли вони йшли по стежці, то до них почав бігти обвинувачений ОСОБА_7 , в якого в руках був «дрючок». Він спочатку схопив огуд з кабаком, обмотав їй на шию та закрутив. Однією рукою душив, а іншою зірвав платок та викинув її відро в бік. Після чого ОСОБА_7 звалив її на землю та почав бити ногами, перебив ребро, придавив коліном на бік. Коли він вдарив її «дрючком», то вона втратила свідомість. Що було далі не пам`ятає. Скільки вона лежала не знає, коли встала, то паморочилось в голові. Коли прийшла до тями, то сусід ОСОБА_12 викликав працівників поліції. В лікарню відразу не поїхала, оскільки не було грошей. Наступного дня діти приїхали та відвезли в м. Світловодськ в СМЕ, де її оглянув лікар та зафіксував тілесні ушкодження. Повідомила, що вона двічі робила рентгенівський знімок. Земельна ділянка по якій вони ходять обвинуваченому не належить.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що потерпіла ОСОБА_10 її мати, а обвинувачений ОСОБА_7 сусід. В серпні 2020 року вона перебувала у себе на подвір`ї, а мама з сусідкою пішли до городу. Аж раптом почула крик мами та побігла їй на допомогу. Це було біля огороду обвинуваченого, а саме на стежці яка проходить повз його город. Коли прибігла побачила, що у матері на шиї огуд від кабака та обвинувачений бив матір ногами, руками та «дрючком». Потім вона побігла кликати на допомогу. Покликала ОСОБА_15 , з яким вони разом прибігли до матері. Коли прибігли з сусідом ОСОБА_16 до матері, то обвинуваченого вже не було, куди він дівся їй не відомо. Мати встала і вони пішли до себе на подвір`я.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що влітку 2020 року вона стояла на вулиці, бачила як потерпіла ОСОБА_10 з донькою та ОСОБА_12 пішли стежкою на город. Коли вони йшли стежкою, то вона побачила як до них біжить обвинувачений ОСОБА_7 з палицею в руках та кричить «Не йди! Не йди!». Обвинувачений їх штовхнув, а потерпілу звалив на землю, нахилявся над нею, махав, після чого потерпіла затихла. Після чого вона почала кричати до обвинуваченого, щоб він припинив. Вказані події вона бачила за 50 метрів. Потім вона дізналась, що обвинувачений ОСОБА_7 вихопив телефон у ОСОБА_12 . Конфлікт у них виник через те, що обвинувачений не дає ходити по стежці, яка йому не належить і постійно обзиває всіх нецензурними словами.

З показань свідка ОСОБА_12 наданих в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що 09.08.2020 року вранці вона разом із сусідкою ОСОБА_10 зібрались йти на ділянку, збирати овочі. Коли вони почали йти, то вона вже включила камеру в телефоні, та знімала все на відео. Коли вони дійшли до середини городу, то вона побачила, що обвинувачений ОСОБА_7 біжить на них з «дрючком» та крикнула потерпілій «Біжіть!». Приблизно за метр від них обвинувачений кинув палицю, схопив з землі огуд з кабаком і почав намотувати його на шию потерпілої. Скільки разів обвинувачений вдарив потерпілу вона не рахувала. Після того як обвинувачений побачив в неї в руках мобільний телефон, то він його вихопив. Після чого обвинувачений схопив «дрючок» і знову почав бити потерпілу. Коли потерпіла впала, то пам`ятає, що обвинувачений кинув їй на груди кабак і коліном став на потерпілу. Зазначила, що вона знімала на відео, щоб були докази поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Згідно протоколу слідчого експерименту від 15.01.2021 року, проведеного з участю потерпілої ОСОБА_10 , 09.08.2020 року ОСОБА_10 близько 10:30 години разом з ОСОБА_12 вирішили зібрати огірки на власному городі, проходячи по стежці, яка проходить вздовж городу, яка належна ОСОБА_7 . Останньому не сподобалось, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 йдуть біля його городу і він взяв в руки бадилля від гарбуза та надів на шию ОСОБА_18 та почав ним душити останню. Далі ОСОБА_7 повалив потерпілу на землю та почав завдавати удари по правому боці тулубу. Потерпіла зазначила, що ударів було не менше трьох. Після чого ОСОБА_7 взяв дерев`яну палицю на завдав удару по плечу ОСОБА_19 . Остання від таких дій почала втрачати свідомість. В свою чергу ОСОБА_7 коліном правої ноги почав давити по правій стороні тулубу ОСОБА_10 . Потім, ОСОБА_7 побачивши, що все це на камеру знімала ОСОБА_12 , вихватив в останньої телефон та почав видаляти відео бійки. Після чого ОСОБА_7 вигнав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з вищевказаної стежки та останні викликали працівників поліції.

Висновком спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року встановлено, що «При судово-медичній експертизі у ОСОБА_10 , 1952 року народження, виявлено тілесні ушкодження: синець правого підребер`я, правої сідниці, грудної клітки, садна правої щоки, шиї, припухлість м`яких тканин правої тім`яної області голови, живота, грудної клітини. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих предметів, зокрема синця в області правого підребер`я - від дії тупих предметів з обмеженою прямокутною, квадратною або близькою до них поверхонь, що контактують, садна на щоці і шиї - від дії як предметів з обмеженою або близькою контактуючими поверхнями, і від предметів з необмеженої контактуючої поверхні, інші тілесні ушкодження від впливу тупих предметів, індивідуальні ознаки яких відобразилися. Предметами заподіяння ушкоджень могли бути руки, ноги людини, палиця, повзучі стебла гарбуза та інші тупі предмети. Механізм утворення тілесних ушкоджень відповідає механізму заподіяння викладеному потерпілій. Тілесні ушкодження могли утворитися в строк, вказаний потерпілою. За ступенем тяжкості вищевикладені тілесні ушкодження належать до категорії ЛЕГКИХ (згідно з п.2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства Охорони Здоров`я України від 17.01.1995 р. №6)».

У додатковому висновку спеціаліста № 15 від 29.01.2021 року до висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року, зазначено, що виходячи з висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 року та з урахуванням представленого на дослідження протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли виникнути в час та при обставинах вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту.
Водночас, під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора та захисника була призначена судово-медична експертиза.
Згідно висновку експерта №35 від 11.10.2021, у потерпілої ОСОБА_10 , описані висновку спеціаліста №117 від 17.11.2020 наступні тілесні ушкодження: синець правого підребер`я, правої сідниці, грудної клітки, садна правої щоки та шиї. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (их) предметів, та згідно п.п.2.3.2б; 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 дійсно мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження, описані у висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 не суперечать механізму та локалізації тілесних ушкоджень, на які вказує потерпіла ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту за її участю від 15.01.2021. Враховуючи розташування та взаєморозташування описаних тілесних

ушкоджень у Висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020р., малоймовірно їх утворення

при падінні потерпілої ОСОБА_10 з висоти власного зросту на площину з

прискоренням чи без такого.

При цьому, показання потерпілої узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, за якою остання, в ході подій отримала тілесні ушкодження у вигляді синця правого підребер`я, правої сідниці, грудної клітки, садна правої щоки та шиї, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження.
Ймовірність отримання вказаних тілесних ушкоджень в інший спосіб або в інший час згідно висновку експерта виключається.
Також в судовому засіданні суду першої інстанції були дослідженні DVD R диск з двома відеозаписами фізичної боротьби ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , що сталася 09.08.2020 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 наданої свідком ОСОБА_12 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 10.08.2020 року; досліджені DVD R диск із відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 10.08.2020 року, проведений 15.01.2021 року на земельній ділянці поблизу домоволодіння по АДРЕСА_1 та CD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 10.08.2020 року, проведений 21.01.2021 року навпроти домоволодіння по АДРЕСА_1 , дані яких також підтверджують вчинення ОСОБА_7 інкримінуємого йому кримінального правопорушення.
За клопотанням сторони захисту судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_20 , однак, місцевий суд цілком обґрунтовано критично оцінив показання вказаного свідка сторони захисту, оскільки вони не спростовують докази, зібрані в ході досудового розслідування та не спростовують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку злочину, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно відповідно до вимог ст. 374 КПК України, приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєння ОСОБА_7 кримінального проступку правильно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Доводи захисника про відсутність в діях обвинуваченого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій спростовуються наведеними вище доказами стосовного того, що ОСОБА_7 , взявши в руки бадилля гарбуза та обв`язавши навколо шию ОСОБА_10 почав душити останню, внаслідок чого потерпіла впала на землю. Далі, поваливши на землю потерпілу, ОСОБА_7 завдав декілька ударів правою ногою по правій частині тулуба та тримаючи в руці дерев`яну полицю, завдав ще один удар по плечі та голові потерпілої. Продовжуючи свої протиправні дії, почав давити правим коліном по правій частині тулуба ОСОБА_10 .
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтував вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які були підтверджені доказами, належним чином дослідженими під час судового розгляду та оцінені у своїй сукупності та відповідно до ст. 94 КПК України.
Отже, будь яких підстав не довіряти вказаним вищенаведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх належності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Є не обґрунтованими доводи захисника, що під час проведення слідчого експерименту від 15.01.2021 року за участі потерпілої ОСОБА_10 було порушено вимоги КПК України, оскільки один із понятих, який був залучений до участі у слідчому експерименті, а саме ОСОБА_12 - є свідком по даному провадженні, так як відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Згідно із правовим висновком Верховного суду, викладеним у рішенні від 22.11.2018 у справі № 194/1437/15-к, понятий - це незаінтересована у результатах кримінального провадження особа, запрошена слідчим чи прокурором для посвідчення факту провадження слідчої дії, її ходу та результатів. Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття при провадженні слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування у процесуальних документах. Під незаінтересованістю понятого слід розуміти відсутність його власного процесуального інтересу у кримінальному провадженні. Наявність такого інтересу є підставою для відмови у його залученні як понятого.

Враховуючи, що захисником не надано будь-яких переконливих доказів на підтвердження заінтересованості понятого ОСОБА_12 у результатах цього кримінального провадження, відсутність прямих заборон, передбачених ч. 7 ст. 223 КПК України, його процесуальну роль під час проведення слідчих дій та те, що законодавцем не передбачена гранична кількість слідчих дій та кримінальних проваджень, в рамках яких особи мають право приймати участь як поняті, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта в цій частині.

Доводи сторони захисту щодо сумнівності показань свідків у кримінальному провадженні через неприязні відносини між свідками та обвинуваченим, як підстави для необґрунтованого визнання їх показань в якості доказів провини обвинуваченого, на переконання колегії суддів є такими, що не заслуговують на увагу.

Пояснення свідків та потерпілої не є єдиним доказом у даному провадженні. Місцевий суд оцінив показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями побиття потерпілої, у сукупності з іншими доказами і, пересвідчившись в їх достовірності, обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, що відповідає вимогам ст. 94 КПК України.

Є не обґрунтованими також доводи захисника, що лише під час відкриття матеріалів підозрюваному ОСОБА_7 та адвокату ОСОБА_6 стало відомо про наявність у матеріалах провадження висновку спеціаліста №117 від 17.11.2020, у зв`язку чим обвинувачений протягом стадії досудового розслідування був позбавлений можливості звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення повторної експертизи, оскільки дане право реалізовано під час апеляційного розгляду, та колегією суддів за клопотанням сторони захисту було призначено судово-медичну експертизу.

Експерт встановив, що тілесні ушкодження, описані у висновку спеціаліста № 117 від 17.11.2020 не суперечать механізму та локалізації тілесних ушкоджень, на які вказує потерпіла ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту за її участю.

Отже, районний суд повно перевірив доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів та на кожен дав детальну відповідь у вироку, і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "РуїзТорія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів сторони захисту з приводу недопустимості доказів.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 , майже до завершення стадії досудового розслідування не був повідомлений про те, що стосовно нього відкрито кримінальне провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до ЄРДР про нанесення тілесних ушкоджень у даному кримінальному провадженні були внесені за заявою потерпілої ОСОБА_10 09.08.20 року стосовно невстановленої особи, у межах ст. 214 КПК України, якою регламентований початок досудового розслідування кримінальних проваджень про що свідчить витяг з ЄРДР. За результатами проведення первісних слідчих дій була установлена особи, причетна до вчинення цього злочину, зокрема установлена особа ОСОБА_7 . Для підтвердження правової кваліфікації проведено слідчі експерименти та отримані висновки спеціаліста. За результатами проведених слідчих дій 22.01.2021 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за участю захисника ОСОБА_6 та 29.01.2021 отримано обвинувальний акт.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що є не обґрунтованими доводи захисника, що ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування, був позбавлений можливості звернутися до слідчого із клопотанням про призначення експертизи, оскільки у обвинуваченого та його захисника була така можливість починаючи з 22.01.2021 по 29.01.2021.
Більш того, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у порядку, передбаченому, ст.290 КПК України, обвинувачений ОСОБА_22 та захисник ОСОБА_6 з клопотаннями чи заявами не звертались.
Таким чином, процесуальних порушень, які б потягли за собою незаконність слідчих дій колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, колегією суддів істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України враховував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив кримінальний проступок. За місцем проживання характеризується посередньо, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, пенсіонер, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставини, що пом`якшують покарання судом не встановлено, обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання у виді штрафу буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_23 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4