ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/452/22 Справа № 202/3745/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування особистого зобов`язання щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2022 року у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відмовлено. Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Зобов`язано ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора, та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2-4,8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Строк дії запобіжного заходу встановлено до 14 квітня 2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: знищення, спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконний вплив на потерпілого та свідків. Ризик переховування від органу слідства та суду визнано мінімальним, оскільки з часу вчинення правопорушення з 17 лютого 2018 року, підозрюваний за викликами з`являвся, дані за переховування останнього відсутні.
Враховано дані про особу підозрюваного, який має вищу освіту, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2008 р.н., має місце реєстрації за яким і мешкає, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, раніше не судимий,з огляду на що суд першої інстанції прийшов до висновку, що менш обтяжливий запобіжний захід у виді особистого зобов`язання забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не доведені.
Вважає, що слідчим суддею не прийнято до уваги дані про особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від слідства та суду. Звертає увагу, що на даній стадії розслідування не встановлено усіх речових доказів, тому ризик їх незаконного спотворення, знищення є обґрунтованим. Вважає, що судом не взято до уваги, що підозрюваному відомі повні анкетні дані потерпілого та свідків, а отже, перебуваючи на свободі, він може незаконно на них впливати, через що запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; підозрюваного ОСОБА_8 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, виходячи зі змісту ст.177 КПК України виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому, застосування таких заходів завжди має бути пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим цією статтею. Прокурор зобов`язаний довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.
Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Критерії для застосування того чи іншого запобіжного заходу встановлені у ч. 1 ст.194 КПК України і передбачають наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.
При цьому належить звернути увагу на те, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про існування підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, достатньо обґрунтованої для вирішення питання про обрання щодо нього запобіжного заходу, оскільки ця обставина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини, належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні прокурора ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на останнього певних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя в ухвалі вірно зазначив, що наявні у матеріалах справи дані та встановлені слідчим суддею обставини вказують на можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, а саме у вигляді особистого зобов`язання. Водночас апеляційний суд зазначає, що прокурором дійсно не було доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеному ризику із наступних підстав.
Ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_8 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, відомості про його протиправну поведінку як до, так і після інкримінованого йому діяння відсутні.
Як вбачається з наданих матеріалів та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0001088, відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 296 КК України внесені 17 липня 2018 року, втім лише 14 лютого 2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що з часу вчинення інкримінованого правопорушення минуло 3 роки та за цей час підозрюваний не переховувався від органу слідства незважаючи на те, що до останнього не були застосовані заходи забезпечення, колегія суддів приходить до висновку, що обраний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної поведінки ОСОБА_8 .
З міркувань збігу значного часу з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, на протязі якого до підозрюваного не вживалися обмежувальні заходи, а також з огляду на відсутність будь-якої конкретизації у цій частині, суд апеляційної інстанції не вважає достатньо вагомим і ризик знищення, спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження.
Також стороною обвинувачення під час апеляційного перегляду справи не надано відомостей щодо переховування чи порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків з моменту обрання запобіжного заходу, з якого минув майже місяць, тому заявлений ризик переховування колегія суддів вважає недоведеним.
Згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».
З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_8 небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким, однак беручи до уваги, що тяжкість вчиненого злочину не слугує єдиною підставою для тримання під вартою, колегія суддів не знаходить підстав для застосування більш обтяжливого запобіжного заходу.

Враховуючи належну процесуальну поведінку підозрюваного та дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є необхідним та дієвим і таким, що забезпечує належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування рішення слідчого судді не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування особистого зобов`язання щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4