Дата документу 13.12.2021 Справа № 328/3417/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/3417/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1304/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 18 квітня 2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;
2) 27 травня 2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 6 травня 2016 року по 5 жовтня 2016 року, з 30 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави 527 грн. 76 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вирок відносно яких ніким не оскаржений.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.
29 квітня 2016 року, приблизно о 14.00 годині, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , розпивали спиртні напої з господарем будинку ОСОБА_11 та його співмешканкою ОСОБА_12 .

В ході вживання спиртних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник конфлікт, який переріс у бійку.

Побачивши вказану бійку, ОСОБА_11 відштовхнув ОСОБА_10 від своєї співмешканки ОСОБА_12 , з метою припинення протиправних дій останньої, та намагався нанести удари руками в обличчя ОСОБА_10 .

В цей час, 29 квітня 2016 року, приблизно о 14.30 годині, у ОСОБА_7 , який був в стані алкогольного сп`яніння, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , та побачив, що ОСОБА_11 штовхнув його матір ОСОБА_10 та намагається спричинити їй тілесні ушкодження, виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_11 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Реалізуючи який ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 не менше 5 ударів кулаками обох рук по обличчю, від чого останній впав на підлогу.

Під час бійки з ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, взяв зі столу в кухні будинку кухонний ніж та нахилившись над ОСОБА_11 , який лежав на спині на підлозі великої кімнати будинку, наніс останньому не менше 10 ударів ножем в грудну клітину, а саме в область сонячного сплетіння та 4 ударів ножем в область шиї, тим самим вбив ОСОБА_11 . Від отриманих тілесних ушкоджень смерть ОСОБА_11 настала на місці вчинення злочину.

Згідно з висновком експерта № 97 від 10 червня 2016 року смерть ОСОБА_11 настала від проникаючих поранень грудної клітки та поранень шиї, які ускладнилися масивною крововтратою з пораненої правої яремної вени, стовбура легеневої артерії та легень, про що свідчать виявлені численні рани на шиї та грудній клітці такі, що проникають у плевральну порожнину з пораненням по ходу ранових каналів правої внутрішньої яремної вени, стовбура легеневої артерії, легень, наявними у плевральних порожнинах згортків крові, за ознаками масивної зовнішньої кровотечі. Під час дослідження на тілі ОСОБА_11 знайдено тілесні ушкодження у вигляді 4 ран на шиї та 10 окремих ран на передній поверхні грудної клітки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він визнав свою вину, розкаявся, співпрацював зі слідством, говорив правду та показав, де були сховані ножі.
Просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , також не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, надав суду правдиві та послідовні показання, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добросовісно приймав участь у всіх слідчих діях, не ухилявся від суду та слідства.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, має сім`ю, яка складається з матері, бабусі та рідної сестри, має хронічне захворювання, перебуває на обліку у психіатра, навчається.

Вважає, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який вчинив злочин у молодому віці 19 років, суд міг призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Звертає увагу, що обвинувачений вчинив злочин під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, який намагався побити його матір.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України мінімальне покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинувачену ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти їх задоволення, прокурора, який вирок суду вважав законним, обґрунтованим та заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив кримінальних правопорушень за обставини, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий, проживає разом з бабусею, матір`ю, сестрою та дядьком, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, навчався у ДНЗ з 1 вересня 2015 року по 15 червня 2017 року, з 20 липня 2001 року перебуває на обліку у психіатра з діагнозом «Легка розумова відсталість», на обліку у нарколога не перебуває.
Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі, тяжких злочинів, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.
Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання не в максимальних межах санкції статті, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, факт відбуття покарання в місцях позбавлення волі в минулому, кількість та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень та наслідки у вигляді смерті потерпілого, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж у вигляді 12 років позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.
Незважаючи на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання відсутні, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, має сім`ю, яка складається з матері, бабусі та рідної сестри, перебуває на обліку у психіатра та навчається, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання не в максимальних межах санкції.
Наявність у ОСОБА_7 хронічного захворювання не може бути підставою для призначення більш м`якого покарання, оскільки ця обставина не утримала обвинуваченого від вчинення умисного особливо тяжкого злочину, а в місцях позбавлення волі функціонують медичні частини, що не перешкоджатиме лікуванню ОСОБА_7 у виправній колонії.
Доводи про те, що обвинувачений вчинив злочин під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, повністю спростовуються висновком СПЕ № 288 від 1 червня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 ознак психічного розладу не виявляв та не виявляє у теперішній час, у період здійснення злочину ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації, отже він міг та на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Інші доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які утримуються під вартою - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4