Дата документу 01.09.2021 Справа№ 323/160/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/160/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/946/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула 1 вересня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 березня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улан Батор, республіка Монголія, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, маючого на утримані 2-х неповнолітніх дітей, працюючого державним реєстратором в Широківській селищній раді,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

7 серпня 2018 року, приблизно о 7 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки МЕRSEDES-BENZ E 2200 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь» по вул. Богдана Хмельницького в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області у напрямку від м. Оріхів в сторону м. Запоріжжя із середньою швидкістю близько 90 км/год., при цьому здійснюючи перевезення трьох пасажирів, а саме: ОСОБА_10 , що знаходилась на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_11 , що знаходився на задньому пасажирському сидінні за переднім пасажирським сидінням, ОСОБА_12 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні за місцем водія.
Так здійснюючи рух неподалік від виїзду з смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області в напрямку м. Запоріжжя, а саме близько 3 км, ОСОБА_7 не переконавшись у безпечності своїх дій під час керування автомобілем, почав змінювати напрямок руху вліву сторону, тим самим виїжджаючи на зустрічну смугу руху, потім змінювати напрямок руху праворуч, тим самим повертаючись назад, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив виїзд за межі проїзної частини з правої сторони за напрямком руху, після чого відбулось перекидання вказаного автомобілю та зіткнення його передньою частиною зі стовбуром дерева.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
п.10.1. Перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП №9-615 від 27.09.2018, невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою.
Відповідно до висновку судової дорожньо-технічної експертизи № 29211/26220 від 28.11.2019 року технічний стан узбіччя на ділянці автомобільної дороги, де мала місце ДТП за участю водія ОСОБА_7 не відповідав загальним вимогам 3 розділу та п. 3.2 ДСТУ-3587 та не забезпечував безпеку дорожнього руху при з`їзді з проїзної частини на узбіччя. Організація дорожнього руху, на ділянці автомобільної дороги, де мала місце ДТП за участю водія ОСОБА_7 не відповідала загальним вимогам 3 ДСТУ 3587 та п.п.10.3.1 та 10.3.19 ДСТУ 4100. При цьому невідповідності техніко-експлуатаційного стану автомобільної дороги (наявність заниження рівня узбіччя відносно рівня дорожнього покриття), де мала місце ДТП за участю водія ОСОБА_7 , а також невідповідності в організації дорожнього руху ( відсутність дорожнього знаку 1.15 «Небезпечне узбіччя»), з технічної точки зору не знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних рубців шкірних покровів тазової ділянки праворуч, правого ліктьового суглобу та лівого колінного суглобу, які могли бути наслідками загоювання саден, або поверхневих забійних ран, струсу головного мозку, забою грудної клітини з переломом 2-го ребра праворуч, який супроводжувався постійним пневматороксом та підшкірною міжм`яковою емфіземою праворуч, забоєм правої легені, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 24.09.2018 року кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками розладу здоров`я більш як 21 доба.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, закритого перелому зубоподібного відростку 2-го мийного хребця та перелом поперечного відростку 2-го шийного хребця без ушкодження спинного мозку та оболонок, що у своїй сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 від 17.10.2018 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в час заподіяння.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 березня 2021 року :
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання виді 4-х (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3994,33 гривень та у рахунок відшкодування моральної шкоди 8000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз у сумі 14 927,00 гривень.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення ОСОБА_7 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортним засобом строком на 2 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, щиро не розкаявся, завдану шкоду не відшкодував, перебував в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність каяття та намагання уникнути покарання.

Вважає, що при призначені покарання судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційні скарзі не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора про м`якість призначеного внаслідок застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України заслуговують на увагу.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті, зокрема виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі, обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини провадження, наслідки, які настали в результаті порушень обвинуваченим ПДР та наявність обтяжуючої покарання обставини і не навів у вироку достатніх доводів щодо призначення покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Між тим, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням статей 75, 76 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України.

Так, судова колегія, з урахуванням наявності у справі обтяжуючої покарання обставини у виді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, наслідків скоєного кримінального правопорушення у вигляді отримання потерпілими різного ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, зокрема і тяжких, а також відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, не знаходить жодних підстав на користь висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Слід також наголосити на обставині, яка характеризує обвинуваченого, а саме притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП внаслідок керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, внаслідок чогона ОСОБА_7 було покладено грошове стягнення з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, що підтверджується копією постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 31.08.2020 року, що під час апеляційного перегляду підтверджено обвинуваченим.

Вказана обставина поряд із встановленими місцевим судом фактичними обставинами даного кримінального провадження засвідчують свідоме нехтування встановленими правилами дорожнього руху, переконливо вказують на усталеність протиправної поведінки ОСОБА_7 , підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого і одночасно свідчать про невиправдане застосування до останнього положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Поштовий переказ на ім`я ОСОБА_11 на суму 12 000 грн., що слідує з наданого апеляційній інстанції фіскального чеку від 07.06.2021 року є підтвердженням здійснення дій, скерованих на виконання майнових обтяжень, покладених на обвинуваченого оскаржуваним вироком шляхом стягнення з останнього на користь потерпілого ОСОБА_11 сум матеріальної (3994,33 грн.) і моральної (8000 грн.) шкоди, що мало місце після проголошення вироку та під час апеляційного перегляду (т. 2 а.п. 67, 68) та не може слугувати достатньою підставою на користь оспорюваного прокурором висновку місцевого суду щодо призначеного покарання.

Скерування на ім`я потерпілого певної суми, що мало місце після проголошення вироку та під час апеляційного перегляду (т.2 а.с. 67, 68) не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність призначення покарання з застосування положень ст. 75 КК України.

Одночасно слід зауважити, що досліджена характеристика обвинуваченого за місцем проживання (т. 1 а.п. 208) вочевидь не засвідчує наявність позитивних даних щодо особи ОСОБА_7 , оскільки містить лише зазначення про відсутність скарг на обвинуваченого.

Вимоги прокурора в частині збільшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом до 2 років, з огляду на керування обвинуваченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є грубим порушенням ОСОБА_7 правил, які стосуються безпеки дорожнього руху, тим самим створюючи реальну загрозу життю і здоров`ю учасників дорожнього руху, підлягають задоволенню.

Оскільки по кримінальному провадженню має місце неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання на підставі ст.ст. 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням у відповідності до положень ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Колегія суддів, при постановленні вироку, бере до уваги наступні факти: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке згідно ст. 12 КК України віднесене до тяжкого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, настання тяжких наслідків, посередню характеристику обвинуваченого.

Між тим дії, скеровані на добровільне відшкодування шкоди, перше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність стійких соціальних зв`язків, судова колегія відносить на користь призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання в мінімальній межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що буде домірним скоєному і відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання та особі обвинуваченого.

Наведені обставини обумовлюють задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 бчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4