Справа №463/1481/22
Провадження №1-кс/463/1054/22
У Х В А Л А

28 березня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 07.02.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001287 від 22.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України, -

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України. Просить скасувати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 07.02.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001287 від 22.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України.
Скаргу мотивує тим, що старшим слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0001287 від 22.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України по факту можливого вчинення слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 службового підроблення та можливе вимагання слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6 неправомірної вигоди.

07.02.2022 року старшим слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 винесено постанову про закриття даного кримінального провадження.

Скаржник вважає, що оскаржувана постанова винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого правопорушення, без проведення всіх необхідних слідчих дій. Рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та порушує права і законні інтереси - ОСОБА_3 .
Крім того, скаржник вважає, що за період досудового розслідування кримінального провадження, слідчим ДБР не було вжито усіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування та для встановлення істини у справі. Слідчим в описовій частині оскаржуваної постанови описано всі кримінальні провадження скаржника і прийняті по них рішення, що на думку скаржника свідчить про небажання слідчого встановити істину в даному кримінальному провадженні. Також, зазначає що при його допиті в якості свідка, він посилався на свідків та очевидців вказаних ним подій, однак жоден з них не був допитаним щодо підробки підпису його брата в протоколі обшуку його помешкання, не призначена почеркознавча експертиза на предмет визначення автора підпису його брата, не допитані поняті, з участю яких проводився обшук. Не допитаний свідок ОСОБА_7 , працівник правоохоронних органів і працівники спецпідрозділу «Сокіл» щодо подій 15.01.2013 року. Окрім цього не допитані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Крім того, слідчим не проведено інших слідчих та процесуальних дій необхідних для повного, всебічного та ефективного досудового розслідування кримінального провадження.

Зазначене, на думку скаржника, призвело до прийняття слідчим невмотивованої та необґрунтованої постанови про закриття кримінального провадження, яку скаржник просить скасувати.
В судове засідання заявник не з`явився, разом з ти ним подано заяву про слухання справи у його відсутності, подану скаргу підтримує з мотивів наведених у ній, просить таку задовольнити.

Суб`єкт оскарження за викликом не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений. Скерував на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0001287 від 22.11.2019 для огляду та дослідження.
У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК, яка, крім іншого, визначає випадки, коли закриття провадження уповноважений здійснювати слідчий, а коли прокурор. Так, відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цієї частини.
Частиною 2 ст.9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно дост. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах "Танрікулу проти Туреччини" та "Ґюль проти Туреччини").

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Судом встановлено, що старшим слідчим першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0001287 від 22.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України по факту можливого вчинення слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 службового підроблення та можливе вимагання слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6 неправомірної вигоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.11.2019 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.10.2019 року, до ЄРДР внесені відомості під №0001287 за заявою ОСОБА_3 від 21.10.2019 року, в якій вказано про можливе вчинення слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_10 службового підроблення, із попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 366 КК України. Крім цього, 16.04.2020 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.03.2020 року, до ЄРДР внесені відомості під №0000420, за заявою ОСОБА_3 від 19.02.2020 року, в якій вказано про можливе вимагання в нього грошових коштів слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_10 та прокурором ОСОБА_6 , із попередньою кваліфікацією за ч.3 ст. 368 КК України.

Згідно наявних в матеріалах кримінального провадження №0001287 доручень про проведення досудового розслідування від 22.11.2019 року та 16.04.2021 року наданого начальником Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, слідчому ОСОБА_4 , вбачається, що слідчому доручено вжити заходів щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення в передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки.
З представлених суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що за період здійснення слідчим ДБР ОСОБА_4 досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ним допитано в якості свідків ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_11 , прокурора ОСОБА_12 , слідчого ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , отримано: відповіді ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» з приводу якого часу отримувався в установі ОСОБА_3 , часу та даних осіб, які його відвідували, час та даних осіб, як заходили із слідчими та прокурором до ОСОБА_14 ; відповідь Жовківського ВП Кам`янко-Бузького ВП ГУНП у Львівській області; долучено висновки службових розслідувань.
Так ОСОБА_3 допитаний як свідок, допит проводився під відеозапис. Допит тривав з 11:03 год. до 12:36 год. В своїх показах ОСОБА_3 , серед іншого повідомив, що Червоноградським міським судом Львівської області постановлено вирок від 20.01.2015, яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197-1, ч.4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. В подальшому, 15.07.2015 Апеляційним судом Львівської області вказаний вирок скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, який триває і проводиться Сихівським районним судом м. Львова. ОСОБА_3 вважає себе невинним, а матеріали кримінального провадження щодо нього сфальсифікованими на стадії досудового розслідування, зокрема слідчою ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_15 , яка його проводила, а також підробила підпис в протоколі обшуку від 15.01.2013

По закінченні слідчої дії ОСОБА_3 надано роздрукований протокол допиту свідка для ознайомлення та підпису, однак останній підписувати протокол відмовився мотивуючи це тим, що він не свідок, а потерпілий, при цьому жодних доказів заподіяння йому будь-якої шкоди діями слідчої ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 не надав. Станом на даний час пам`ятка про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_3 не вручалась та потерпілим в межах даного кримінального провадження такий не визнавався.

Окрім цього, ОСОБА_3 вказує, що коли він знаходився у слідчому ізоляторі, слідча ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_15 та прокурора ОСОБА_6 , вимагали у нього грошові кошти в сумі 1 500 000 грн., за випуск на волю та з метою тиску на нього, вказані особи незаконно провели у слідчий ізолятор близько 20 осіб, які змушували його виплатити зазначені грошові кошти за обіцянку закриття кримінального провадження. Допитана як свідок заступник начальника ВП Миколаївський ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 показала, що з 2005 по березень 2020 року працювала на різних посадах в слідчому управлінні ГУНП у Львівській області (до 2015 року ГУМВС України у Львівській області).

В період 2012-2013 років, коли вона перебувала на посаді старшого слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області, нею здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 000051 від 03.12.2012, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 197-1 КК України. З приводу вказаних ОСОБА_3 у заяві від 21.10.2019 обставин, зокрема, що перед початком обшуку 15.01.2013, ОСОБА_13 разом із працівниками «Беркуту» вивезли його батька в ліс, де змушували повідомити місцезнаходження ОСОБА_16 , та погрожували розправою, ОСОБА_13 ствердила, що це повністю надумані події. 15.01.2013 нею на підставі ухвали слідчого судді, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому весь хід слідчої дії зафіксовано безперервним відеозаписом, який вона надала для ознайомлення.

Також ОСОБА_13 вказала, що неодноразово ОСОБА_3 зазначав, що вона підробила підпис його брата ОСОБА_9 в протоколі даного обшуку, що також спростовується наявним відеозаписом, де відображено весь хід від початку обшуку до підписання протоколу та опечатування вилучених речей.

Жодних погроз, а ні самому ОСОБА_3 , а ні його родичам вона ніколи не висловлювала, всі слідчі та процесуальні дії здійснювались нею у відповідності до чинного законодавства.

Стосовно тверджень ОСОБА_3 , який в свої заяві від 19.02.2020, серед іншого, вказує, що під час його утримання у слідчому ізоляторі вона разом із прокурором ОСОБА_17 , вимагали у нього грошові кошти в сумі 1 500 000 грн., за випуск його на свободу, а для морального тиску на нього незаконно проводили у слідчий ізолятор близько 20 осіб, які також змушували ОСОБА_3 виплатити вказані кошти за обіцянку закриття кримінального провадження щодо нього, ОСОБА_13 ствердила, що це повністю вигадано самим ОСОБА_3 , такого ніколи не було. В слідчий ізолятор до ОСОБА_3 , вона ходила виключно на законних підставах, для проведення слідчих та процесуальних дій, при чому в присутності його адвоката, на скільки пригадує це був ОСОБА_11 , який може підтвердити, що жодних вимог надання будь-яких коштів ОСОБА_3 , а ні вона, а ні прокурор ОСОБА_18 на висловлювали.

Допитаний як свідок перший заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 показав, що з 2006 року по даний час працює на різних посадах в органах Львівської прокуратури.

На запитання чи знайомий він з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 повідомив, що дану особу він знає, про нього йому стало відомо в ході проведення досудового розслідування, яке здійснювалось слідчим управлінням ГУ МВС у Львівській області, де ним у складі групи прокурорів здійснювалось процесуальне керівництво, на скільки пригадує це було десь в 2013 році. ОСОБА_3 проходив як фігурант даного провадження, номер не пригадує, а зокрема як особа на яку вказували потерпілі чиїми коштам він незаконно заволодів. За результатами розслідування було зібрано достатньо доказів, на підставі яких ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ст. 190, 197-1 КК України та в подальшому обвинувальний акт скеровано до суду.

Стосовно обставин вказаних ОСОБА_3 в заяві від 19.02.2020, зокрема, що під час його утримання у слідчому ізоляторі слідча ОСОБА_13 разом із ОСОБА_17 , вимагали у нього грошові кошти в сумі 1 500 000 грн., за випуск його на свободу, а для морального тиску на нього незаконно проводили у слідчий ізолятор близько 20 осіб, які також змушували ОСОБА_3 виплатити вказані кошти за обіцянку закриття кримінального провадження щодо нього, ОСОБА_6 ствердив, що це повністю вигадано самим ОСОБА_3 , такого ніколи не було. На скільки він пригадує, до даної особи в слідчий ізолятор він приходив лише один разу для вручення обвинувального акту, при цьому були присутні слідча у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та адвокат ОСОБА_3 ОСОБА_11 .

Допитаний адвокат ОСОБА_11 показав, що з 2008 року по даний час займається адвокатською діяльністю. Також підтвердив, що ним дійсно надавалась правова допомога ОСОБА_3 , в ході чого неодноразово проводились слідчі дії в Львівській установі виконання покарань №19, в тому числі, з участю кількох осіб, а саме одночасні допити з участю кількох потерпілих та їх захисників. В його присутності будь-яких фактів вимагання у ОСОБА_3 грошових коштів ні від ОСОБА_13 , ні від прокурора ОСОБА_6 , чи від кого небудь із потерпілих до ОСОБА_3 не висловлювались. Враховуючи вимоги Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а саме вимоги щодо нерозголошення адвокатської таємниці, ОСОБА_11 не може повідомити про обставини провадження у вказаній справі і обставини спілкування з клієнтом ОСОБА_3 , однак зазначив, що факти неправомірних дій з боку слідчої ОСОБА_13 та прокурора ОСОБА_6 відносно ОСОБА_3 йому не відомо і свідком таких він не був.

Окрім цього, як встановлено судом ухвалою суду судді Личаківського районного суду міста Львова від 07.07.2021 скасовано постанову слідчого рекомендовано вжити всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування. Зокрема звернено увагу, що слідчим не було допитано маму заявника ОСОБА_19 з приводу обставин, зазначених в заяві ОСОБА_3 від 21.10.2019 року, які мали місце 15.01.2013 року, брата заявника ОСОБА_9 з приводу підписання ним протоколу проведення обшуку від 15.01.2013 року.

З метою виконання вказаних слідчих дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скеровані повістки про виклик на 30.11.2020, які отримані 25.11.2021.

30.11.2021 ОСОБА_8 прибула на допит, при цьому виявила бажання в ході слідчої дії участі свого сина ОСОБА_3 в якості її адвоката та виклала свої покази під відеозапис. Допит тривав з 11:12 год. до 12:45 год. В своїх показах ОСОБА_8 , серед іншого, зокрема щодо обставин, зазначених в заяві ОСОБА_3 від 21.10.2019, які мали місце 15.01.2013 повідомила, що в даній заяві невірно викладені обставини подій так як обшук про який ідеться в заяві був проведений 15.01.2013 в АДРЕСА_1 , однак під час цього вона присутня не була, тому будь-які обставини щодо його проведення їй не відомі. Разом з тим, описані в заяві події присутності працівників «Беркута» частково мали місце задовго до вказаного обшуку, дати пригадати не може, і за іншим місцем, а саме на належній їх сім`ї будові в урочищі «за Рудою» на території Волицької сільської ради Жовківського району Львівської області. З цього приводу ОСОБА_8 повідомила, що одного дня коли повернулась із поля за вказаною адресою побачила працівників «Беркуту» в кількості 5 осіб, які були в масках та формі із відповідними нашивками (впізнати їх не зможе), а також побачила слідчу ОСОБА_20 . В цей час також побачила як її чоловіка Пелика Василя працівники «Беркуту» вели в наручниках до будови, посадили під накриттям та через деякий час зняли наручники. При цьому ОСОБА_8 заперечила щодо обставин вказаних в заяві де вона нібито бачила ОСОБА_21 прикутим до дерева та поштовх ногою в його груди працівниками поліції. Чи підписувала вона якісь документи в ході цих подій не пригадує, зауважила, що слідча пропонувала їй щось підписати, однак вона відмовилась.

Слід зазначити, що в ході слідчої дії ОСОБА_3 , неодноразово задавав свідку уточнюючі питання із підвищеною інтонацією наштовхуючи на ту чи іншу відповідь, перебивав матір та висвітлював свою версію вказаних подій.

ОСОБА_9 за вказаним викликом не прибув, із слів матері та брата перебуває на роботі, так як є військовим і прибуде упродовж тижня, однак так і не з`явився та про причини не явки у встановленому порядку не повідомив. Залишається не дослідженим саме питання підписання ним протоколу проведення обшуку від 15.01.2013 та оскільки всі обставини проведення даного обшуку та сам факт його підписання містяться на відеозаписі даної слідчої дії, який долучено до матеріалів та детально оглянуто, тому такої необхідності немає.

Так слідчим встановлено наступне: проаналізувавши матеріали кримінального провадження та оцінюючи отримані відомості у їх комплексі, прийнявши до уваги вичерпані можливості досудового слідства та відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених і достатніх даних для доведення вини особи у суді, приходжу до висновку, що в діях слідчої ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 , відсутній склад кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України.

Слід звернути увагу на те, що відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 , здебільшого несуть суб`єктивних характер. Заявником наводяться виключно власні міркування та припущення щодо неналежного досудового розслідування, оскільки злочинність дій слідчої та прокуроа не підтверджується достатніми об`єктивними даними.

У даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

При цьому доводи заявника зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями (бездіяльністю) слідчого та прокурора.

Кримінальним процесуальним законодавством передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

При цьому, реалізація права особи на оскарження рішень, дій (бездіяльності) слідчого не свідчить про кримінально-караний характер рішень, дій (бездіяльності) останнього.

Враховуючи наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Окрім цього внесення відомостей в ЄРДР за вказаною заявою про кримінальне правопорушення ґрунтується на нормах закону, що було належною підставою для задоволення скарги. Обов`язок слідчого або прокурора чи слідчого судді не вимагав оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Перевірка такої заяви повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Лише потім, у разі, якщо посадова особа дійде висновку, що у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0001287 від 22.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК Українисудом встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 07.02.2022 не підлягає скасуванню, а у скарзі слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 07.02.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001287 від 22.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1