1Справа № 335/3713/19 1-кп/335/151/2021
20 вересня 2021 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та мешкає за адресом АДРЕСА_1 , раніше не засудженого:
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
05 березня 2019 року, приблизно о 14 годині 22 хвилині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в лівій смузі по проїжджій частині вул. Яценко зі сторони вул. Перемоги в напрямку вул. Шкільної в м. Запоріжжі.
В цей час, по нерегульованому пішохідному переходу, який позначений дорожньою розміткою «Зебра» та дорожніми знаками «Пішохідний перехід», розташованому в районі зупинки громадського транспорту «Парк Перемоги», справа наліво за напрямком руху автомобіля «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджу частину вул. Яценка перетинала пішохід ОСОБА_6 ..
У попутному з водієм ОСОБА_7 напрямку, в правій смузі здійснював рух мікроавтобус «Мерседес Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який перед нерегульованим пішохідним переходом почав зменшувати швидкість свого руху, а в подальшому зупинився, надаючи перевагу в русі пішоходу ОСОБА_6 ..
Наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу в лівій смузі, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити, що перед нерегульованим пішохідним переходом в сусідній правій смузі зменшує швидкість, а у подальшому зупинився мікроавтобус «Мереседес Спринтер», та своєчасно застосувати міри гальмування, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на пішохідний перехід де передньою лівою частиною кузова керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 ..
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
- п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-150 від 22.03.2019, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, з якими було доставлена до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги».
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №222 МД від 23.03.2019, закритий імпресійний (вдавлений) перелом суглобової поверхні латерального виростка лівої великогомілкової кістки, забиття медіального виростка лівої великогомілкової кістки, часткове пошкодження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба, набряк м`яких тканин в області лівого колінного суглоба у ОСОБА_6 , в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я.
Синець в потиличній області у ОСОБА_6 кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав повністю. Суду, під час допиту 20.05.2021 року, пояснив, що 05 березня 2019 року, приблизно о 14 годині 22 хвилині, керуючи автомобілем «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в лівій смузі по проїжджій частині з боку вул. Перемоги в напрямку трампарку в м. Запоріжжі. По переду у правій смузі рухалося маршрутне таксі «Мерседес». Чи загоралися стоп сигнали у вказаного мікроавтобусу він не бачив. Проїжджа частина по який він рухався має чотири смуги руху по дві у кожному напрямку. Продовжуючи рух, він під`їжджає до пішохідного переходу, про існування якого станом на 05.03.2019 року він не знав, його не було видно, розмітка не була профарбована. Поруч з цим пішохідним переходом розташована зупинка громадського транспорту, у правій смузі він бачить вищевказане маршрутне таксі «Мерседес» яке зупинилось біля зупинки. Він нічого не підозрюючи продовжує рух і виїжджає на пішохідний перехід, де передньою лівою частиною кузова керованого ним автомобіля скоює наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала пішохідний перехід з правого боку Наполягає на тому що ані розмітки пішохідного переходу ані дорожніх знаків «Пішохідний перехід» він не бачив.
Незважаючи на повне не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у скоєнні злочину, за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілої, висновками експертиз, даними протоколів процесуальних дій та іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.
Допитана в судовому засіданні 21.05.2020 року потерпіла ОСОБА_6 , суду пояснила що, 05.03.2019 року, у денний час доби перебувала на зупинці ЗГТ «Парк «Перемоги». Їй необхідно було перейти проїжджу частину вул. Яценко на протилежну сторону. Вона підійшла до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожньою розміткою та дорожніми знаками, де зупинилась. Перед пішохідним переходом, у правій смузі зупинився мікроавтобус і вона зрозуміла, що водій вказаного мікроавтобусу надає їй перевагу в русі. Коли він повністю зупинився, вона вийшла на пішохідний перехід і швидкім темпом почала переходити проїжджу частину, рухаючись справа наліво по ходу руху в бік вул. Шкільної. Перетнувши праву смугу, вийшла на ліву на якій на неї було здійснено наїзд автомобілем «Ланос», водій якого рухався з боку вул. Перемоги у бік вул. Шкільної, в результаті чого отримала тілесні ушкодження.
Від допиту свідка ОСОБА_8 сторона обвинувачення в судовому засіданні 20.05.2021 року відмовилась і ця відмова прийнята судом.
Під час судового слідства судом досліджено письмові докази сторони обвинувачення, а саме:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.03.2019 року, з додатками: схема ДТП та фототаблиця відповідно до якого слідчим Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за участю ОСОБА_7 та понятих, в період часу з 15 год. 30 хв. до 16 год 30. хв. , яким встановлено такі вихідні дані:
- Місцем дорожньо-транспортної пригоди є нерегульований пішохідний перехід, який розташований в районі ЗГТ «Парк Перемоги» по вул. Яценка в м. Запоріжжі;
- Ділянка проїжджої частини в місця дорожньо-транспортної пригоди: пряма, в напрямку вул. Шкільної мається нахил проїжджої частини;
- Стан дорожнього покриття: асфальтне, сухе;
- Погодні умови: на момент дорожньо-транспортної пригоди без опадів;
- Час доби: світлий час доби;
- В місці дорожньо-транспортної пригоди проїжджа частина вул. Яценка має по дві смуги руху в кожному напрямку. Потоки зустрічних смуг розділяє двійна суцільна лінія дорожньої розмітки 1.3 ПДР України. Загальна ширина смуг по ходу руху в напрямку вул. Шкільної 7.0 метра, загальна ширина смуг руху у зустрічному напрямку 7.2 метра;
- В місці дорожньо-транспортної пригоди мається нерегульований пішохідний перехід, який позначений дорожньою розміткою «Зебра 1.14.1 ПДР України загальною шириною 4.0 метра та дорожніми знаками 5.35.1;
- В місці дорожньо-транспортної пригоди до проїжджої частини справа та зліва примикає бордюр, за яким розташований тротуар шириною 2.0 метра.
- Відомості про завантаження автомобіля «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 та технічний стан: водій, без пасажирів та вантажу. Автомобіль до ДТП технічно справний.
- Місце наїзду на пішохода розташоване на пішохідному переході на відстані 2.7 метра від лівого краю дорожньої розмітки «Зебра» по ходу руху пішохода та на відстані 4.7 метра від правого краю проїжджої частини по ходу руху в напрямку вул. Шкільної;
- Автомобіль «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 рухався в межах лівої смуги руху по вул. Яценка в м. Запоріжжі, зі сторони вул. Перемоги в напрямку вул. Шкільної (т.1 а.с.166-173);
Протокол огляду від 06.03.2019 року, відповідно до якого слідчим Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 оглянуто носій інформації «DVD+R диска 4.7 GB» з відео файлом з відео реєстратора, який був встановлений в салоні автомобіля «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 та знімав рух водія ОСОБА_7 .. Оглядом встановлено що на 14 год. 21 хв. водій автомобіля в якому ведеться зйомка, рухається по вул. Перемоги, після чого повертає на вул. Яценка та продовжує рух в напрямку вул. Шкільної. На 14 год. 22 хв. 03 с. водій автомобіля в якому ведеться зйомка, може виявити, що в правій смузі перед пішохідним переходом на мікроавтобусі загоряються задні стоп сигнали та водій мікроавтобусу зменшує швидкість руху. На 14 год. 22 хв. 05 с., водій автомобіля може виявити, що в правій смузі перед пішохідним переходом вже повністю зупинився мікроавтобус. В цей час в автомобілі згідно даних швидкість руху складає 61 км/год. На 14 год. 22 хв. 06 с. водій автомобілю може бачити пішохідний перехід (дорожню розмітку «Зебру» та дорожні знаки «Пішохідний перехід»», а також мікроавтобус, який стоїть перед переходом. В цей час в автомобілі, згідно даних швидкість руху складає 62 км/год.. На 14 год. 22 хв. 07 с. водій автомобіля може бачити пішохідний перехід (дорожню розмітку «Зебра» та дорожні знаки «Пішохідний перехід»), мікроавтобус, який стоїть перед переходом, а також пішохода жінку, яка рухається справа наліво за ходом його руху по переходу. В цей час в автомобілі, згідно даних швидкість руху складає 64 км/год. На 14 год. 22 хв. 09. с. водій автомобіля в якому ведеться зйомка, виїжджає на пішохідний перехід та допускає наїзд на пішохода жінку. В момент наїзду швидкість руху автомобіля складала 64 км. Даний відеозапис також досліджено під час судового розгляду. (т.1 а.с.176-180).
Висновок експерта №9-150 від 22.03.2019 року інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, відповідно до якого:
1. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.4, 12.9б, 18.4 Правил дорожнього руху України.
2. У даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам пп. 12.4, 129 б, 18.4 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.183-188).
Висновок судово-медичної експертизи №222 МД від 23.03.2019, відповідно до якого, закритий імпресійний (вдавлений) перелом суглобової поверхні латерального виростка лівої великогомілкової кістки, забиття медіального виростка лівої великогомілкової кістки, часткове пошкодження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба, набряк м`яких тканин в області лівого колінного суглоба у ОСОБА_6 , в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я.
Оцінивши досліджені докази як окремо так і в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи можливість виявити, що в сусідній правій смузі перед переходом зменшує швидкість мікроавтобус «Мерседес Спринтер», який у подальшому зупинився, та своєчасно застосувати міри гальмування, виїхавши на пішохідний перехід та скоївши наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , сам своїми діями створив небезпеку для руху.
Таким чином суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_7 доведена у повному обсязі сукупністю досліджених доказів, які логічні, послідовні і взаємоузгодженні, підстав сумніватися в їх достовірності судом не встановлено. Дослідженими доказами повністю підтверджується порушення обвинуваченим вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Суд бере до уваги викладені докази при постановлені вироку.
Відповідно до п. 2.3. «б» ПДР України, водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Доводи обвинуваченого щодо не відповідності ділянки дороги, на якій сталася дорожньо транспортна пригода, техніко-експлуатаційним показникам в частині розташування дорожньої розмітки «Зебра» та дорожніх знаків «Пішохідний перехід»», суд відхиляє як необґрунтовані, так як під час дослідження відеозапису з відео реєстратора, який був встановлений в салоні автомобіля «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 та знімав рух водія ОСОБА_7 , чітко видно дорожню розмітку «Зебра» та дорожні знаки «Пішохідний перехід».
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не винуватості, спростовуються показами потерпілої, висновками експертів, відеозаписом, тому позицію обвинуваченого суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Крім того, при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
За таких обставин, оцінюючи безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України.
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопоршення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винними.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При визначенні ОСОБА_7 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який винним себе не визнав, завдану потерпілій шкоду не відшкодував, раніше не судимий, характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, на обліках в КУ «ЗОНД», КУ «ЗОПЛ» не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи сукупність вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України в вигляді 3 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Суд вважає, що при призначенні такого покарання ОСОБА_7 , мета покарання передбачена ч. ч. 2, 3 ст. 50 КК України, буде досягнута. Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.
Також призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
П. 23.1. ст. 23 цього Закону як шкоду, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначає: шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до п. 24.1. ст. 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Відповідно п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається на підставі рішення суду.
Відповідно до статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_7 , ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, який в подальшому уточнювався.
Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просить стягнути на її користь (т.1 а.с. 126):
1. З ПрАТ СК «ПЗУ України» матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на лікування в розмірі 56 245 грн. та відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральну шкоду в розмірі 2550 грн;
Представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився. Суду надав відзив на позовну заяву, у якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог за відсутністю правових підстав для сплати страхового відшкодування в заявленому розмірі.
Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав. Заперечення обґрунтовує невинуватістю у вчиненні кримінального правопорушення.
Позовні вимоги позивача до ПрАТ СК «ПЗУ України», підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.
Як встановлено судом, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за Полісом ОСЦПВВНТЗ ЕЗ 176938764.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завдано шкоду здоров`ю третьої особи, якою є потерпіла ОСОБА_6 , тобто, наявне настання страхового випадку.
У даному випадку договір (поліс) обов`язкового страхування укладений із лімітом відповідальності на одного потерпілого у розмірі грошової виплати на суму 200 000 гривень (за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю), та у розмірі грошової виплати на суму 100 000 гривень (за шкоду заподіяну майну), із нульовою франшизою.
Страховим відшкодуванням у даному випадку покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП здоров`ю потерпілої.
У даному ж випадку, наявний факт встановлення вини особи, - вина ОСОБА_7 у ДТП визнана судом, і вказане беззаперечно породжує обов`язок відшкодування завданої потерпілій особі шкоди, як і встановлено, що ДТП є страховим випадком, що покладає на страховика обов`язок здійснити відшкодування завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого автомобіля третій особі (потерпілій) шкоди.
Позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» витрат на лікування в розмірі 56 245 грн. підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема: копіями фіскальних та товарних чеків, копіями договорів про надання послуг.
Також, відповідно до ст.22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» підлягають стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 2550 грн..
Таким чином, позовні вимоги пред`явлені до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» підлягають задоволенню повністю.
Позовні вимоги пред`явлені до ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.
Позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_7 втрату частки заробітку в розмірі 14 926,48 грн. у зв`язку з перебуванням на лікарняному доведені належними та допустимими доказами, зокрема: довідкою про доходи з місця роботи, довідкою ПФУ про трудовий та страховий стаж, розрахунком втрати частки заробітку і відповідачем не спростовані.
Позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди за пошкоджений телефон та одяг в розмірі 1880 грн., витрати пов`язані з транспортом в розмірі 9495 грн. задоволенню не підлягають.
Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.
В цій частині позовні вимоги необґрунтовані і позивачем не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.
Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, пред`явлені до ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Дослідженням письмових доказів, наданих в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що заподіяна ОСОБА_10 моральна шкода є очевидною.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , які полягали у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій заподіяно моральну шкоду, а наслідки для потерпілого є психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань. Суд зважує і на те, що потерпіла перенесла фізичний біль, обумовлений спричиненими їй тілесними ушкодженнями, пережила емоційний стрес, у зв`язку з чим у неї виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних ресурсів на їх подолання і компенсацію.
Враховуючи глибину і тривалість моральних страждань потерпілої ОСОБА_6 , суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості за обставин цього кримінального провадження.
На підставі ст.174 КПК України, арешт накладений, з метою збереження речових доказів, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2019 року на автомобіль «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , підлягає скасуванню.
Процесуальні витрати за проведення: судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-150 від 22.03.2019 року в сумі 1144 грн., на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, відповідно до якої суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Строк відбуття покарання у вигляді арешту рахувати з моменту фактичного затримання.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) користь ОСОБА_6 , (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, втрату частки заробітку в розмірі 14 926 гривень 48 копійок та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 10 000 гривень, всього в розмірі 74 926 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять шість) гривень 48 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2019 року на автомобіль «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод 9-150 від 22.03.2019 року в сумі 1144 гривень.
Речові докази: автомобіль «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 . повернути власнику, «DVD+R диск» з відео файлом з відео реестратора залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід не обирався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1