Провадження № 1-кп/643/466/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2022 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4, ч. 5 ст. 27, п.п. 1, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 4, ч. 5 ст. 27, п.п. 1, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у готуванні до вчинення умисного вбивства двох осіб на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб. Ризики, які були враховані судом при обранні ОСОБА_7 та неодноразовому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ході досудового розслідування та судового провадження, на даний час не зменшились та продовжують існувати. ОСОБА_7 може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Так, ОСОБА_7 неодноразово перетинав державний кордон. Відповідно до повідомлення ГУ БКОЗ СБ України від 28.01.2020 № 14/3/3-1537, ОСОБА_7 у разі притягнення його до кримінальної відповідальності вживатиме активні заходи з метою перешкодити здійсненню досудового розслідування. Зокрема, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон та підтримку у кримінальному середовищі, ОСОБА_7 планує певний час переховуватись від органів досудового слідства та суду за межами України, у тому числі розглядає можливість залишення України поза межами контрольно-пропускних пунктів. Зазначене дає підстави вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з іншими особами, з якими вступив в попередню змову щодо вчинення злочину, в якому він обвинувачується. Досудове розслідування щодо вказаних інших осіб ще не завершено, здійснюється збирання доказів. ОСОБА_7 може координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків. Також на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким обвинувачений може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, що стали відомі йому в ході ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що унеможливіть притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, тому ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом. Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Враховуючи наведене, жоден більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконанню завдань кримінального провадження. Також необхідно взяти до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину насильницького характеру, що мав призвести до загибелі людей.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 01.12.2021 заявив письмове клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби з 22-00 год. до 07-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 був затриманий з порушенням вимог КПК України. В подальшому в порушення приписів КПК України ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був неодноразово продовжений. У зв`язку із скасуванням ухвали слідчого судді, ОСОБА_7 незаконно утримувався під вартою як мінімум з 19.05.2020 року по 24.06.2020 року, що в свою чергу виключає законність подальшого продовження тримання під вартою обвинуваченого. На даний час є підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в період доби з 22-00 год. до 07-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки обставини, які були підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, відпали з огляду на таке. Обвинувачений по суті очікує вироку та його подальшого засудження, що не узгоджується з положеннями дійсних та законних потреб кримінального провадження. Досудове розслідування здійснювала значна кількість працівників слідчих органів та прокуратури, проведений значний обсяг слідчих дій, вилучені документи зберігаються в правоохоронних органах. З плином часу причинно-наслідковий зв`язок поступово слабшає та з рештою може бути розірваний за умов, коли рішення про відмову у звільненні та повторне ув`язнення, в тому числі продовження запобіжного ув`язнення, ґрунтувались на підставах, не пов`язаних з цілями законодавчого органу або суду або на міркуваннях, які були необґрунтованими з огляду на такі цілі. За таких обставин тримання під вартою, яке було законним спочатку, перетворилось би на свавільне позбавленні волі, несумісне зі ст. 5 Конвенції. Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_7 незаконно обмежується в праві на побачення зі своїми рідними. Також захисник в обґрунтування клопотання посилався на практику Європейського суду з прав людини та можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Крім того, в клопотанні зазначено, що матеріали на його обґрунтування були надані в підготовчому судовому засіданні 28.09.2020 року.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, та викладені в ньому доводи.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та викладені в ньому доводи. Зазначив, що прокурор подає тотожні клопотання про продовження тримання під вартою, посилаючись на ті ж самі ризики. Також зазначив, що на даний час майже всі письмові докази сторони обвинувачення вже надані суду, тому відсутній ризик будь-якого впливу обвинуваченого на вказані докази. Свідками є два співробітника СБУ. Крім того, оскільки до свідків не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді виклику слідчим або прокурором, то в кримінальному провадженні відсутні свідки в розумінні КПК України. Обвинувачений вже 2 роки перебуває під вартою та вважається невинуватою особою. Показав, що обвинувачений в разі зміни запобіжного заходу буде добросовісно виконувати свої процесуальні обов`язки.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи, висловлені захисником. Зазначив на недоведеності ризиків, відсутності наміру переховуватись від суду та необхідності займатись вихованням та здоров`ям дочки.

Вирішуючи вказані клопотання сторони захисту та сторони обвинувачення, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи доводи та аргументи сторін і їх представників, висловлені під час розгляду вказаних вище клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 29.09.2020 року. Продовжуючи вказаний запобіжний захід, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , а також про доведеність зазначених прокурором ризиків.
Дія вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувалась судом під час судового провадження.
Харківській апеляційний суд, розглядаючи апеляційні скарги сторони захисту на ухвали суду першої інстанції щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою, залишав вказані ухвали без змін, оскільки приходив до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у готуванні до вчинення особливо тяжкого насильницького злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину з особливими потребами.
Станом на даний час судовий розгляд кримінального провадження не закінчений, свідки не допитані.
Оцінюючи доводи захисника та обвинуваченого відносно того, що із спливом певного часу ризики зменшуються та посилання на відповідну практику Європейського суду з прав людини, доводи щодо недоведеності ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доводи щодо ігнорування судом презумпції перебування особи на свободі, суд враховує таке.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у цьому Кодексі, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, у тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків.
За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винними, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, в тому числі ризик переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.
Наявність у обвинуваченого дружини, дитини з особливим потребами, з урахуванням вищезазначеного, суд не може визнати обставинами, які спростовують доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливості запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Судом вже неодноразово оцінювались доводи сторони захисту щодо незаконності затримання ОСОБА_7 , а також щодо безпідставного тримання ОСОБА_7 під вартою з 19.05.2020 року по 24.06.2020 року.
Так, вказані вище обставини не відносяться до предмету доказування під час вирішення питання щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу або продовження його дії.
Як вбачається з матеріалів обвинувального акту, останній затверджений прокурором 28.08.2020 року.
Відповідно, затримання ОСОБА_7 28.01.2020 року та його тримання під вартою з 19.05.2020 року по 24.06.2020 року відбувалось на стадії досудового розслідування, в зв`язку з чим контроль за законністю затримання та подальшим триманням обвинуваченого під вартою відносився до компетенції слідчих суддів.
Враховуючи наведене, захисник не був позбавлений права оскаржувати законність тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 206 КПК України до компетентних судів.
Як вбачається з матеріалів справи, захисник неодноразово звертався до слідчих суддів із скаргами в порядку ст. 206 КПК України. Відповідно, вказані питання були предметом судового контролю на стадії досудового розслідування.
Посилання захисника на те, що незаконне, за його доводами, тримання ОСОБА_7 під вартою в період з 19.05.2020 року по 24.06.2020 року виключає законність подальшого тримання обвинуваченого під вартою та є підставою для скасування запобіжного заходу, судом не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних підстав.
В даний час обвинувачений утримується під вартою на підставі відповідної ухвали суду, тобто на законних підставах, а саме на підставі відповідного судового рішення.
Доводи захисника відносно того, що ОСОБА_7 в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, буде позбавлений можливості впливати на свідків та буде належним чином виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі з`являтись до суду, суд не може визнати підставою для зміни запобіжного заходу з огляду на таке.
Домашній арешт сам по собі не здатний запобігти можливості переховування від суду, впливу на свідків, оскільки, перебуваючи в умовах домашнього арешту, обвинувачений не буде позбавлений можливості залишити житло та пересуватись на власний розсуд.
Доводи захисника відносно того, що ОСОБА_7 обмежується стороною обвинувачення в праві на побачення зі своїми рідними, не відносяться до предмету доказування під час розгляду питання щодо продовження або зміни запобіжного заходу. Разом з тим суд зауважує, що протягом судового провадження жодна особа не зверталась до суду з клопотанням про надання дозволу на побачення з обвинуваченим.

Доводи захисника відносно того, що свідки є співробітниками СБУ, у зв`язку з чим обвинувачений позбавлений можливості впливати на них, судом не можуть бути визнані такими, що безумовно свідчать про відсутність ризику впливу на свідків, оскільки зазначені особи судом не допитувались, їх особа та місце роботи не встановлювались. Крім того, робота особи у правоохоронних органах сама по собі не свідчить про неможливість вчинення на неї протизаконного впливу.

Доводи захисника відносно того, що прокурор просить продовжити запобіжний захід з метою забезпечення іншого кримінального провадження, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Судом здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за 0000190.

Як вбачається з клопотання прокурора, останній звернувся з вказаним клопотанням в кримінальному провадженні № 0000190, про що зазначено в першому абзаці клопотання.

Як вбачається з останнього абзацу клопотання, запобіжний захід прокурор просив продовжити також в кримінальному провадженні № 0000190.

В тексті клопотання прокурора зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що діючи з іншими невстановленими особами, досудове розслідування відносно яких здійснюється у кримінальному провадженні № 0000549, вчинив готування до вчинення умисного вбивства за обставин, зазначених в клопотанні.

Зазначене формулювання суд не може визнати таким, що свідчить про ініціативу прокурора продовжити запобіжний захід з метою забезпечення іншого кримінального провадження, оскільки прокурором в клопотанні прямо зазначено, в якому саме кримінальному провадженні, з яким номером ЄРДР, прокурором подано клопотання. Посилання на інше кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000549, як вбачається з доводів клопотання прокурора, зроблено в контексті зазначення номера кримінального провадження, в якому здійснюється досудове розслідування щодо інших осіб. При цьому суд дійшов висновку, що в даному кримінальному провадженні продовжують існують ризики, запобігти яким можливо виключно застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу.

Доводи захисника відносно того, що до свідків не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді виклику слідчим або прокурором, у зв`язку з чим за доводами захисника в кримінальному провадженні відсутні свідки в розумінні КПК України, судом відхиляються, оскільки на даній стадії розгляду справи особи, зазначені в якості свідків, судом не допитувались, і у суду відсутні підстави надавати оцінку належності та допустимості відповідних доказів.
Доводи захисника відносно того, що обвинувачений вважається невинуватою особою, судом не можуть бути підставою для відмови в клопотанні прокурора з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у цьому Кодексі, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 210/4600/15, суть презумпції невинуватості не в тому, що особа є невинуватою, а в тому, що існує припущення щодо її невинуватості. Презумпція невинуватості не може бути виправдана одним лише прагненням полегшити становище обвинуваченого. Вона стимулює доказування вини особи, і доки цього не буде досягнуто, ніхто не може бути визнаний винним. Відповідно до принципу презумпції невинуватості на обвинуваченого (а також на його захисника) не може бути покладено обов`язку доводити свою невинність, наявність обставин, які виключають кримінальну відповідальність. Цей обов`язок покладається на органи, що висунули звинувачення (на особу, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора, але це не виключає права обвинуваченого доводити свою повну невинність або меншу вину. Усі обставини, що наводяться ним на свій захист, повинні бути ретельно досліджені слідчими органами, прокурором і судом.

За таких обставин врахування тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, та застосування судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, само по собі не порушує презумпцію невинуватості, оскільки під час вирішення питання про запобіжний захід суд не вирішує питання щодо винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині та метою запобіжного заходу є не покарання за вчинений злочин, а забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Оцінюючи доводи захисника відносно того, що обвинувачений 2 роки перебуває під вартою, суд керується таким.
Згідно ч. 2 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який згідно пред`явленого обвинувачення пов`язаний із готуванням на посягання на життя двох осіб, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи і таке втручання в право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість має легітимну мету та відповідає вимогі пропорційності.
З урахуванням наведеного, а також враховуючи складність кримінального провадження, поведінку його учасників, інші обставини справи, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою на даній стадії розгляду справи сама по собі є достатньою підставою для відмови в клопотанні прокурора та зміні запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, суд відхиляє вказані вище доводи сторони захисту.

Оцінюючи посилання захисника на можливість застосування застави, висловлені в клопотанні про зміну запобіжного заходу, суд керується таким.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у готуванні до вчинення особливо тяжкого насильницького злочину, а саме у готуванні до умисного протиправного заподіяння смерті двох осіб, вчиненого на замовлення, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення застави, оскільки на даній стадії судового провадження застава не здатна запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи та аргументи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та необхідності зміни запобіжного заходу.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 18.03.2022 року включно.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, на домашній арешт, а також на інші більш м`які запобіжні заходи, в зв`язку з чим відмовляє у вказаному клопотанні сторони захисту.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 , що він має право оскаржити ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Харківського апеляційного суду.
Керуючись ст. 2, 181, 183, 369-372, 392, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на домашній арешт - відмовити.
Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 18 березня 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_7 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали в іншій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова (м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є) 20.01.2022 об 11-50 год.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3