Провадження № 1-кп/185/272/22
У Х В А Л А

09 березня 2022 року м.Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши під час воєнного стану в Україні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у дистанційному режимі відеоконференції між Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області та Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» обвинувальний акт з додатками складений у кримінальному провадженні № 0000948 від 15 листопада 2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, обґрунтовуючи його тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися і не відпали.

На переконання прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників судового розгляду, та продовжити свою злочинну діяльність.

Водночас, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, клопочуть про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який.

Зокрема, захисник та обвинувачений ОСОБА_4 зазначили, що у нього немає намірів переховуватися від суду в зв`язку з тим, що він має стійкі соціальні зв`язки а саме: має цивільну дружину ОСОБА_6 , утримував двох її малолітніх дітей - близнюків, крім того він доглядає за своїм батьком, який є інвалідом.

Також обвинувачений ОСОБА_4 в сенсі заявлених прокурором ризиків зазначив, що немає жодного наміру незаконно впливати на учасників судового розгляду. Зазначає, що а ні він а ні його родичі не робили цього і раніше, до того ж він вважає всі докази його провини у справі є належними та достатніми, він їх не оспорює, та повністю визнає свою провину у вчинені інкримінованого злочину.

Продовжувати злочинну діяльність, як зазначив обвинувачений, він також не має наміру, оскільки раніше не був судимий, інкримінований злочин вчинив вперше в житті, засуджує війну, яку Російська Федерація розпочала проти України, та має намір, враховуючи минулий досвід роботи в ДСНС «27 пожежна рятувальна частина м. Павлограда Дніпропетровської області», стати до лав добровольчих формувань, територіальної оборони, тощо, за для захисту держави.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначеного питання, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинувачених від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання під вартою.

При цьому, судом враховуються і інші обставини, що встановлені судом при вирішенні питання про запобіжний захід, що наводяться у цій ухвалі.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України»).

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше не судимим, має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей цивільної дружини, піклується про батька інваліда, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого.

Даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , у суду не має.

Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у разі доведеності вини, передбачено на строк до дванадцяти років позбавлення волі, із конфіскації майна.

Разом з тим, зазначені обставини, поруч з введенням Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану в Україні, висловленими обвинуваченим ОСОБА_7 намірами стати на захист Держави Україна, в зв`язку з розпочатою Російською Федерацією військовою агресією приводять суд до висновку про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Також, під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказаним обвинуваченим, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли та наразі наявні після прийняття в минулому рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

На разі вказаний обвинувачений, майже чотири місяці утримується під вартою.

Пунктом 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 19.12.2014 року визначено, що суд зобов`язаний ретельно розглянути клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який та належним чином вмотивовувати прийняте за результатами розгляду такого клопотання процесуальне рішення. Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Та відповідно п. 3 ст. 5 Конвенції визначити право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. В розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам не надається вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження.

Також, суд враховує і положення ч.ч. 1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою до обвинуваченого для запобігання ризикам, зазначеним в його клопотанні, буде недостатнім.

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 1 статті 17 Конституції України передбачає, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, суд вважає недоведеними ризики про які зазначив прокурор у своєму клопотанні.

Зокрема, відсутність судимостей у минулому, наявність цивільної дружити, її двох малолітніх дітей, батька інваліда на піклуванні, визнання своєї провини у вчиненні інкримінованого злочину, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, нівелює повністю зазначені прокурором ризики, щодо можливого впливу на учасників судового розгляду переховування від суду та продовження злочинної діяльності.

Поруч із зазначеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 має досвід роботи в ДСНС «27 пожежна рятувальна частина м. Павлограда Дніпропетровської області», висловив стійке бажання стати до лав добровольчих формувань, територіальної оборони, ЗСУ, тощо, за для захисту Держави Україна від військової агресії з боку Російської Федерації свідчать на користь прийняття рішення щодо необхідності зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 179, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без задоволення.

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Великоолександрівка, Васильківського району Дніпропетровської області, котрий мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою, на особисте зобов`язання до 07 травня 2022 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 :

- прибувати за кожною вимогою до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області;

- повідомляти Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області та прокурора ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво, про зміну свого місця проживання;

- заборонити ОСОБА_4 перетинати державний кордон України без дозволу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_4 особистого зобов`язання покласти на прокурора, який підтримує державне обвинувачення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1