печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5477/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,-
ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що майно є доказом кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.
З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Прокурорами Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013 2014 роках, Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 за фактами неправомірних дій працівників органів внутрішніх справ, прокуратури, суддів та інших осіб щодо учасників мирних акцій протесту в листопаді 2013 лютому 2014 років у містах Києві та Сумах, що призвело до необґрунтованого затримання останніх, безпідставного притягнення їх до кримінальної відповідальності та незаконного застосування відносно них запобіжних заходів, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 та ін. КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що починаючи із 21.11.2013, у м. Києві на Майдані Незалежності громадяни України розпочали проведення безстрокових акцій протесту проти цього рішення у формі зборів, мітингів, походів і демонстрацій на підтримку європейського вектору зовнішньої політики України.
Вищим керівництвом держави, з використанням наданих повноважень здійснювались всі необхідні, у тому числі незаконні, дії для припинення акцій протесту, вчиняючи перешкоджання організації та проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, оскільки такі масові заходи ставили під загрозу їх перебування при владі. Для вчинення таких дій та вчинення інших злочинів залучено керівників правоохоронних органів держави, із залученням підлеглих їм працівників, у координації із залучуваними для цього цивільними особами з числа спортсменів та кримінальних елементів (т.зв. «тітушками»), до здійснення незаконного перешкоджання організації та проведенню зборів, мітингів, походів і демонстрацій шляхом застосування фізичного насильства, зброї та спеціальних засобів до мітингувальників, незаконних затримань, ініціювання перед судами обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно затриманих мітингувальників, а також забезпечення шляхом здійснення незаконного впливу на суди розгляду та задоволення таких клопотань.
Так, в акціях протесту приймав участь ОСОБА_4 , який 20.01.2014 близько 05 год. 50 хв. прямував з Майдану Незалежності до Арсенальної площі.
Проходячи по вул. Банковій, біля будівлі № 1/10, не вчиняючи при цьому жодних протиправних дій та не маючи при собі будь-яких речей і предметів, що могли б бути розцінені як засоби чи знаряддя вчинення злочину,
ОСОБА_4 фізично затримали та фактично позбавили волі невстановлені досудовим розслідуванням цивільні особи («тітушки»), у кількості біля 15-20 осіб.
Після цього, одна із невстановлених досудовим розслідуванням цивільна особа (з числа «тітушок»), діючи з метою передачі захопленого групою невстановлених досудовим розслідуванням цивільних осіб (т. зв. «тітушками») ОСОБА_4 правоохоронцям з числа міліціонерів спецпідрозділу «Беркут» з`єдналась засобами телефонного мобільного зв`язку та повідомила про захоплення ОСОБА_4 командира ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 .
В свою чергу ОСОБА_5 засобами мобільного зв`язку з`єднався зі своїм підлеглим заступником командира роти спеціального призначення ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 , якому надав усну завідомо незаконну вказівку прибути до місця захоплення ОСОБА_4 , на вул. Банкову в м. Києві.
Після цього, близько 06 год. 05 хв. заступник командира роти спеціального призначення ПМОП «Беркут» ОСОБА_6 разом з міліціонерами роти спеціального призначення ПМОП «Беркут» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибув на відомчому транспорті мікроавтобусі марки «Фольксваген Транспортер» до перетину вул. Банкової та Інститутської, де ОСОБА_4 один з міліціонерів спецпідрозділу «Беркут» з числа вище перелічених помістив до мікроавтобусу всупереч його волі.
Крім цього, 20.01.2014 близько 06 год. 15 хв. з акції протесту громадян, що відбувалась на Майдані Незалежності в м. Києві, до місця свого проживання повертались ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вирушивши зі станції метро «Арсенальна», звідки проходили біля Парку Вічної Слави (м. Київ, вул. Лаврська).
Рухаючись у бік вул. Лаврської у м. Києві додому, близько 06 год. 17 хв., ОСОБА_12 , разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проходячи біля готелю «Салют», який знаходиться по вул. І. Мазепи у м. Києві, не вчиняючи при цьому жодних протиправних дій та не маючи при собі будь-яких речей і предметів, знаходячись навпроти Меморіалу пам`яті жертв голодоморів в Україні були фізично захоплені групою невстановлених досудовим розслідуванням цивільних осіб (т. зв. «тітушками»).
В той же час, невстановлена досудовим розслідуванням цивільна особа (з числа т. зв. «тітушок»), діючи з метою передачі захоплених групою невстановлених досудовим розслідуванням цивільних осіб (т. зв. «тітушками») ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 правоохоронцям з числа міліціонерів спецпідрозділу «Беркут» з`єдналась засобами телефонного мобільного зв`язку з командиром ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 та повідомила про захоплення вищевказаних осіб.
В свою чергу ОСОБА_5 засобами мобільного зв`язку з`єднався зі своїм підлеглим заступником командира роти спеціального призначення ПМОП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 , якому надав усну завідомо незаконну вказівку прибути до місця захоплення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 невстановленими досудовим розслідуванням цивільними особами (з числа т. зв. «тітушок») на вул. Лаврську в м. Києві, фізично їх затримати і доставити до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві.
Отримавши завідомо незаконну вказівку ОСОБА_5 , заступник командира роти спеціального призначення ПМОП «Беркут» ОСОБА_6 , разом з міліціонерами роти спеціального призначення ПМОП «Беркут» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибув 20.01.2014 близько 06 год. 30 хв. на відомчому транспорті мікроавтобусі марки «Фольксваген Транспортер» до вул. Лаврської в м. Києві, де ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 помістили до мікроавтобусу і доставили вказаних осіб, а також раніше затриманого
ОСОБА_4 всупереч їх волі, з застосуванням фізичного та психологічного насильства, до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 9-б.
Прибувши до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали слідчому цього райуправління завідомо неправдиві показання з приводу затримання ними ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 безпосередньо під час масових заворушень на вул. Грушевського в м. Києві та склали про це відповідні рапорти, до яких внесли завідомо неправдиві відомості.
На підставі рапортів і протоколів допиту як свідків зазначених міліціонерів ПМОП «Беркут» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , затриманих ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 притягнуто до кримінальної відповідальності та відносно них слідчими суддями різних районних судів м. Києва обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.
В ході досудового розслідування встановлено місцезнаходження транспортного засобу мікроавтобусу «Фольксваген Транспортер» темно-синього кольору, р. н. з. НОМЕР_1 (VIN-код № НОМЕР_2 ), який на даний час перебуває на балансі ГУНП в м. Києві, використовується і утримується полком поліції особливого призначення № 1 ГУНП в АДРЕСА_1 ).
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення
Вищевказаний мікроавтобус «Фольксваген Транспортер» темно-синього кольору, р. н. з. НОМЕР_1 (VIN-код № НОМЕР_2 ) є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, а також містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому постановою слідчого від 28.01.2022 зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом.
Таким чином виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з метою збереження речових доказів.
Прокурор до судового засідання не з`явився. Прокурор надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, доводи клопотання підтримав у повному обсязі.
Слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність власника майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При цьому закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на об`єкти будівництва, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, слідчий суддя не вбачає.
З огляду на обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, слідчий суддя з метою забезпечення спеціальної конфіскації як виду покарання, запобігання можливості його приховування та зникнення, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, вважає наявними підстави для задоволення клопотання в частині накладення арешту на майно.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт з метою збереження речового доказу на транспортний засіб мікроавтобус «Фольксваген Транспортер», р. н. з. НОМЕР_1 (VIN-код № НОМЕР_2 ), який перебуває на балансі ГУНП в м. Києві, використовується і зберігається за місцем розташування полку поліції особливого призначення АДРЕСА_2 ), шляхом заборони його відчуження та розпорядження
Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вищевказаних об`єктів нерухомості.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1