Дата документу 16.02.2022 Справа № 332/1808/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1808/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/214/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, працюючий електромонтером на АТ «Запорізький завод феросплавів», одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 місяців арешту.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

1 травня 2021 року приблизно о 02.06 годині ОСОБА_7 , знаходячись у холі відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Посадочна, буд. 4-А, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільних цінностей та встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, почав демонстративно висловлюватись про неякісні умови в туалеті вищевказаного відділення поліції, після чого, публічно зняв до колін штани з нижньою білизною, та здійснив процес дефекації на підлогу у приміщенні холу відділення поліції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд розглянув кримінальне провадження в порядку ст. 302 КПК України на підставі його заяви від 8 травня 2021 року, текст якої йому надиктував дізнавач у своєму службовому кабінеті, прокурор присутній при цьому не був. Дізнавач переконав його, що якщо він напише дану заяву, то покарання не буде пов`язане з позбавленням волі. Більш того, йому було запропоновано написати текст з проханням не застосовувати штраф.

В результаті цього суд не викликав його при розгляді обвинувального акту, він був позбавлений можливості надати свої пояснення щодо обставин справи та висловити свою думку про скоєне правопорушення, а захисник ОСОБА_9 та прокурор не роз`яснили йому наслідки даної заяви можливість арешту терміном на 3 місяці.

Крім того, він надавав дізнавачу відомості про наявність у нього неповнолітньої дитини, на утримання якої він регулярно дає кошти та щомісячно сплачує аліменти, а також характеристику з місця роботи, однак у матеріалах справи відсутні дані відомості.

Також суд першої інстанції взагалі не врахував, що він вчинив кримінальний проступок, щиро розкаявся, раніше не судимий, не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює електромонтером на АТ «Запорізький завод феросплавів», одружений, не має скарг за місцем проживання.

Також судом не взято до уваги, що він займається духовним та фізичним розвитком своєї дитини, постійно приймає активну участь у його виховному процесі, починаючи з 1988 року він безперервно працюю, веде нормальний спосіб життя, а у разі його арешту на 3 місяці, він буде звільнений з роботи, що негативно вплине на його матеріальне становище та подальше життя, його неповнолітній син буде позбавлений аліментів та матеріального забезпечення.

Вважає, що суд безпідставно не призначив йому покарання у виді штрафу або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а ухвалив явно карний вирок, чим порушив ст. 50 КК України.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому за ч. 1 ст. 296 КК України покарання у вигляді 1 року обмеження волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі за письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, одружений, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Проте, на переконання колегії суддів, суд належним чином не мотивував, чому з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних можливе виключно у випадку призначення покарання у вигляді арешту, яке належить відбувати реально, у зв`язку з чим, вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, наявність щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, а також те, що ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, раніше не судимий, не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження, на користь якої щомісячно сплачує аліменти в розмірі 25% заробітної плати, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Також колегія суддів не може не врахувати, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований працюючий електромонтером на АТ «Запорізький завод феросплавів», тому у випадку призначення йому покарання з реальним позбавлення волі, він може втратити роботу, що негативно вплине на його матеріальне становище та позбавить можливості утримувати свого неповнолітнього сина.

Зазначене свідчить про те, що покарання у вигляді арешту є досить суворим в даному випадку для досягнення своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, тому, на переконання колегії суддів, наявні всі підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу, враховуючи, що він офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток.

Колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4