Дата документу 18.11.2021 Справа № 323/1186/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1199/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/1186/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лугове Василівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне виготовлення з метою збуту та збут психотропних речовин, діючи умисно, 26.02.2019 з 11:40 години до 18:55 години в м.Запоріжжі Запорізької області, незаконно придбав у невстановленої слідством особи речовини для виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини - РVР з метою подальшого збуту. Після чого привіз їх до с.Таврійське Оріхівського району Запорізької області, де реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне виготовлення з метою збуту та збут психотропної речовини, знаходячись в нежитловому будинку по АДРЕСА_1 , використовуючи придбані речовини та підручні засоби незаконно виготовив психотропну речовину РVР з метою збуту її ОСОБА_9 .

В подальшому 26.02.2019 року близько 18.00 години ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут психотропних речовин, знаходячись в нежитловому будинку по АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_9 за отримані від останнього грошові кошти в сумі 700 грн. медичний шприц із психотропною речовиною, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - РVР маса якого склала 0,0492 г (в перерахунку на основу).

Крім цього, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне виготовлення з метою збуту та збут психотропних речовин, діючи умисно повторно 11.03.2019 з 09:40 годин по 17:20 годин в м.Запоріжжі Запорізької області незаконно придбав у невстановленої слідством особи речовини для виготовлення психотропної речовини з метою подальшого виготовлення та збуту. Після чого привіз їх до с.Таврійське Оріхівського району Запорізької області, де реалізуючи свій умисел на незаконне виготовлення з метою збуту та збут психотропної речовини, знаходячись в нежитловому будинку по АДРЕСА_1 , діючи умисно, використовуючи придбані речовини та підручні засоби незаконно виготовив психотропну речовину з метою збуту її ОСОБА_9 .

В подальшому 11.03.2019 року близько 17.00 години ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут психотропних речовин, знаходячись в нежитловому будинку по АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_9 за отримані від останнього грошові кошти в сумі 700 грн. медичний шприц із психотропною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину обіг 1-феніл-2- піролідин-1-іл-пентан-1-он- ( РVР), маса якого склала 0,1074 г.

ОСОБА_8 у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст.307 КК, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав шляхом зрізу в невстановленому місці рослини роду коноплі, яку в подальшому приніс до гаражу за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 . В подальшому, маючи умисел на виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу - «канабіс» без мети збуту, ОСОБА_8 висушив придбану рослину коноплі та зберігав у гаражі до моменту проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вказаний наркотичний засіб було виявлено та вилучено.

Також у невстановлений в ході досудового розслідування день та час ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, при невстановлених слідством обставинах незаконно придбав наркотичний засіб - канабіс в подрібненому вигляді, яку в подальшому приніс до свого помешкання по АДРЕСА_1 та зберігав до моменту обшуку вказаного домоволодіння, де в спальній кімнаті під диваном було виявлено пакет із семи паперовими згортками із рослинною речовиною сіро-зеленого кольору.

Згідно висновку експерта №16-62 від 26.03.2019 року - частини рослин (які відділені від гілки рослини загальною масою 55,209 г) зеленувато-коричневого кольору, які вилучені під час обшуку в приміщенні гаражу, містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 33,798г; подрібнені речовини сіро-зеленого кольору рослинного походження в семи паперових згортках, які виявлені в приміщені будинку є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено - канабісом маса якого в перерахунку на суху речовину склала відповідно 41,686г, 7,714г, 6,795г, 5,655г, 4,689г, 3,941г, 2,728г загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 107,006г.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК, як незаконне зберігання, придбання наркотичних засобів без мети збуту, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК; за ч.2 ст.307 КК, як незаконне виготовлення з метою збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.309 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.307 КК у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке йому належить.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке йому належить.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок в частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину. За ч.2 ст.309 КК призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Свої вимоги мотивував тим, що він був наркозалежною особою та періодично вживав наркотичні засоби, а тому погодився на пропозицію ОСОБА_9 придбати наркотичні засоби та вжити їх разом. Проте наркотичні засоби ОСОБА_9 він не збував. Матеріали кримінального провадження не містять достатньо доказів для доведення його винуватості за ч.2 ст.307 КК. Крім того, під час його затримання було порушено право на захист, оскільки захисник був викликаний наступного дня. Докази за обвинуваченням за ч.2 ст.307 КК були здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому не можуть вважатися допустимими.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що вирок суду в частині визнання винуватим і засудження ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК, в апеляційному порядку не оскаржено, то вирок суду в цій частині колегією суддів не переглядався.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не погодився із рішенням суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК, вважаючи, що такий висновок суд зробив за відсутності належних та допустимих доказів.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами обвинуваченого.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за ст.94 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Наведених вище вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК.

Зокрема висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК, суд першої інстанції зробив на підставі показань свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він двічі, а саме в кінці лютого 2019 року та на початку березня 2019 року за грошові кошти придбавав у ОСОБА_8 наркотичні речовини.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

- протоколом про результати проведення аудіо-, відео контролю особи від 15.03.2019 року з дисковим накопичувачем «DVD» з відеозаписом, відповідно до якого встановлено причетність ОСОБА_8 до збуту наркотичних засобів закупному ОСОБА_9 ;

- протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 27.02.2019 року, відповідно до якого 26.02.2019 року за участю закупного ОСОБА_10 було проведено оперативну закупку, під час якої останній за видані кошти придбав у ОСОБА_8 медичний шприц із рідиною;

- протоколами про результати проведення аудіо-, відео контролю особи від 05.03.2019 року, відповідно до яких встановлено причетність ОСОБА_8 до збуту наркотичних засобів закупному ОСОБА_9 ;

- протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 11.03.2019 року, відповідно до якого 11.03.2019 року за участю закупного ОСОБА_9 було проведено оперативну закупку, під час якої останній за видані кошти придбав у ОСОБА_8 медичний шприц із рідиною;

- висновком експерта №7-399 від 05.03.2019 року, відповідно до якого надані на експертизу прозора безбарвна рідина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, маса якого складає 0,0492 г (у перерахунку на основу);

- висновком експерта №7-442 від 13.03.2019 року, відповідно до якого надана на експертизу рідина у наданому шприці містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), маса якої складає 0,1074г.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.2 ст.307 КК і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 .

Доводи обвинуваченого про те, що він не збував наркотичні засоби, а відтак і про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані судом безпідставними. При цьому суд навів у вироку мотиви, чому він вважає їх необґрунтованими, з якими погоджується і колегія суддів.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи обвинуваченого про порушення його права на захист під час затримання через відсутність захисника. Адже з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_8 були роз`яснені його права, в тому числі і право на першу вимогу мати захисника. Ознайомившись з підставами затримання та правами і обов`язками затриманого ОСОБА_8 будь-яких клопотань чи скарг не заявляв та підписав протокол без будь-яких зауважень.

Крім того, обставин, які б з огляду на ст.52 КПК вимагали обов`язкової участі захисника у даному кримінальному провадженні, у даній справі не встановлено.

З огляду на наведене колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скарги обвинуваченого про істотне порушення прав та свобод людини при отриманні доказів обвинувачення за ч.2 ст.307 КК. Адже докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК, було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Відтак при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та до тяжких; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого, суд не встановив.

З урахуванням встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, а також з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності та обставини вчинених злочинів, їх суспільну небезпеку, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а відтак і про відсутність підстав для застосування ст.75 КК.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, то апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4