Справа № 461/9007/21
Провадження № 1-кс/461/6144/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2021 м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2
особи, яка подала скаргу ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо незалучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2021 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить:
- визнати протиправну бездіяльність старшого слідчого Слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 щодо незалучення ОСОБА_6 у якості потерпілого в кримінальному провадженні №0000104 від 13.02.2020 року за ст.190 ч.3 КК України.
- винести ухвалу, якою зобов`язати старшого слідчого слідчого управління ГУНП у Львівській області - ОСОБА_5 залучити і допитати як потерпілого ОСОБА_6 у якості потерпілого в кримінальному провадженні №0000104 від 13.02.2020 року за ст. 190 ч. 3 КК України.
Скаргу мотивує тим, що 25.10.2021 адвокатом ОСОБА_3 подано заяву про залучення ОСОБА_4 як потерпілого у данному кримінальному провадженні. Відповіді на таку остання не отримала. Тому вважає, що в діях слідчого вбачається бездіяльність.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала скаргу. Надала аналогічні поснення викладеним у скарзі. Просила таку задоволити.
Слідча в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги. Просила відмовити у задоволенні скарги.
Дослідивши наявні матеріали скарг суд приходить до наступного.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Слідчим суддею встановлено, що старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів вчинених у сфері службової та господарської діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області майор поліції ОСОБА_7 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000104 від 13.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2021 року старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів вчинених у сфері службової та господарської діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 13.02.2020 року, за фактом заволодіння майном ТОВ «Орант», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
В обґрунтування постанови слідчий зазначив наступне. ОСОБА_4 в заяві не вказано на будь-які об`єктивні дані, котрі б свідчили про вчинення відносно нього кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, що призвело до заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди. Окрім цього, ОСОБА_4 в заяві не вказано на будь-які об`єктивні дані щодо спричинення йому шкоди і в результаті вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190 КК України досудове розслідування у якому триває за фактом заволодіння майном шахрайським способом ТзОВ «Орант», як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.
Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода й не надано до органу досудового розслідування жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому майнової шкоди.
Приміщення, на які вказує ОСОБА_4 як такі, що набуті ним в законний спосіб, згідно даних досудового розслідування є об`єктом кримінально протиправних дій, та отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак є речовими доказами у кримінальному провадженні згідно ст. 98 КПК України. З метою забезпечення збереження речових доказів, захисту порушених прав в результаті вчинення кримінального правопорушення, в рамках кримінального провадження накладено арешт на вказане майно в частині заборони його відчуження, що зовсім не позбавляє права ОСОБА_4 використовувати таке під час ведення господарської діяльності. А тому вважає, що підстав визначених у КПК України, в тому числі з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог та достатніх для залучення заявника ОСОБА_4 до кримінального провадження в якості потерпілого немає.
Згідно ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Для вирішення питання про визнання особи потерпілим необхідним є з`ясування чи заподіяно такій особі шкоди злочином та якої саме, моральної, фізичної чи майнової.
Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.
В чинному законодавстві України всі наслідки немайнового характеру позначаються терміном «моральна шкода». Зміст цього поняття розкритий в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де визначено, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ.
Термін «моральна шкода» визначається через поняття страждання, які заподіяні фізичній особі внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з людьми, інші негативні наслідки морального характеру. У свою чергу, «моральний характер» означає «пов`язаний з духовним життям людини».
Заподіяння фізичної шкоди тісно пов`язане з настанням в подальшому моральних страждань, отже, і моральної шкоди. У цьому випадку ці види шкоди у кримінальному провадженні важко розглядати окремо, оскільки вони доповнюють одне одного.
Фізична шкода визначається через сукупність змін, що об`єктивно сталися внаслідок вчинення кримінального правопорушення в стані людини як фізичної істоти.
До складових фізичної шкоди належать: тілесні ушкодження, розлад здоров`я, фізичні страждання.
При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Лише в такому випадку особа визнається потерпілою.
Під час проведення досудового розслідування не встановлено підстав вважати, що ОСОБА_4 було завдано моральної чи матеріальної шкоди; не встановлено відомостей, які б вказували про спричинення будь-якої шкоди останньому, а також не надано відомостей, що могли б підтвердити нанесену шкоду, яка була спричинена в результаті можливого вчинення кримінального правопорушення.
Прийняте слідчим рішення про відмову у визнанні потерпілим мотивоване тим, що відсутні будь-які об`єктивні дані, які б вказували на заподіяння ОСОБА_4 майнової шкоди, що при цьому перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із можливими неправомірними діями службовими особами за попередньою змовою групою осіб ТОВ «Орант», балансовою вартістю 532349,73 грн,. що призвело до заподіяння шкоди підприємству на вказану суму.
Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 29.10.2021 року, слідчий суддя вважає її обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам КПК України.
Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя виходить з того, що на час прийняття оскаржуваної постанови в розпорядженні слідчого були відсутні докази, які б могли свідчити про наявність підстав вважати, що заявнику завдана моральна, фізична або майнова шкода, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до переконання, що слідчий, виносячи оскаржувану постанову, діяв в межах своїх повноважень, правильно посилався на норми ч. 5 ст. 55 КПК України.
Крім цього, адвокатом ОСОБА_3 оскаржується бездіяльність щодо незалучення потерпілого ОСОБА_4 . При цьому, КПК України не передбачає оскарженню такої бездіяльності. Адвокат ОСОБА_3 має право оскаржувати постанову про відмову у визнанні потерпілим, у разі її незгоди.
З огляду на вищевикладене, скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.55,110,303-307 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо незалучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1