Справа № 1-1701/11
Провадження № 1-в/761/366/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальній справі № 1-1701/11,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна ОСОБА_4 , накладеного у кримінальній справі № 1-1701/11.

На обґрунтування клопотання представник власника майна зазначив, що рішенням слідчого СУ ГУМВС України від 22.07.2011 на все рухоме і нерухоме майно обвинуваченого у кримінальній справі 1-1701/11 ОСОБА_4 накладений арешт.

У подальшому 02.03.2012 рішенням судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році».

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 296 КК України закрита, однак вказаним рішенням суду питання щодо скасування арешту майна ОСОБА_4 , накладеного постановою слідчого від 22.07.2011, не вирішено, тобто на теперішній час останній позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

У зв`язку з цим адвокат ОСОБА_3 просила вказаний захід забезпечення скасувати.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор, не прибувши у судове засідання, належного обґрунтування подальшого застосування арешту майна ОСОБА_4 не навів.

Суддя, заслухавши доводи представника власника майна, вивчивши клоптання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Таким чином, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
З наведеного витікає, що вирішуючи будь-яке поставлене перед судом питання, остатній преш за все повинен виходити з розуміння масштабу порушення прав особи, яка звернулась до суду та відповідності рішення вимогам не лише закону, який діє, але й справедливості, як загальнолюдського виміру права.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
У рішенні «Смірнов проти Росії» від 07.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога ст. 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

У практиці ЄСПЛ неодноразово зазначалось, що таке втручання держави у права особи повинно здійснюватися на підставі закону.
Крім того, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Як вбачається з наведених заявником доводів, майно ОСОБА_4 арештоване на підставі рішення слідчого СУ ГУМВС України від 22.07.2011 у кримінальній справі № 1-1701/11 з метою забезпечення відшкодування завданої злочином шкоди (цивільного позову).

У той же час, у зазначеній справі 02.03.2012 Шевченківським районним судом м. Києва постановлене рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» та закриття провадження у вказаній кримінальній справі.

З долучених до клопотання про скасування арешту майна документів вбачається, що ОСОБА_4 06.07.2021 відшкодував Автогосподарству при ГУМВС України у м. Києві призначені вказаним вище рішенням суду до сплати збитки.

Отже, на день звернення з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного 22.07.2011 рішенням слідчого, ОСОБА_4 відшкодував присуджену до стягнення суму матеріальної шкоди, звільнений від кримінальної відповідальності, що свідчить про безпідставне утримання майна вказаної особи під арештом.

Відповідно до п.9 Перехідних положень КПК 2012 року арешт майна, застосований під час досудового слідства за положеннями КПК 1960 року, продовжує свою дію до моменту його зміни чи скасування у порядку, що встановлений КПК 1960 р.

Статтею 174 КПК 2012 року, якою обґрунтовує свої вимоги заявник, передбачений порядок та підстави скасування арешту майна, накладеного відповідно до положень КПК 2012 року.

У той же час, суддя, керуючись наведеними вище принципами верховенства та справедливості, дійшов висновку, що здійснюючи правосуддя на вказаних засадах, має перед усім забезпечити захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина.
Так, суддя звертає увагу, що відповідно до позиції ЄСПЛ у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» у випадку встановлення обмежень на користування правом власності справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення з питань позбавлення власності.

Наведене вище та покладений на суддю обов`язок щодо забезпечення дотримання прав та свобод особи вимагає від судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права таких осіб, не дивлячись на відсутність у національному законодавстві можливості оскарження такого рішення слідчого.

Таким чином, клопотання представника власника майна про скасування арешту майна ОСОБА_4 , накладеного у кримінальній справі № 1-1701/11 підлягає задоволенню.

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.
Арешт, накладений 22.07.2011 рішенням слідчого СУ ГУМВС України ОСОБА_5 у кримінальній справі № 1-1701/11 на майно ОСОБА_4 , а саме: невизначене майно, все нерухоме майно, скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1