Справа № 373/304/22
УХВАЛА

04 березня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0001077 від 11.06.2021 про обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи раніше судимим за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності. Зокрема, 10.06.2021 приблизно о 13.00 год, перебуваючи на вільно доступній ділянці місцевості напроти багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , побачивши велосипед чорно-зеленого кольору, марки «Comanche» моделі «Prairie FS», реалізуючи свій злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає здійснив крадіжку вищевказаного велосипеда, вартістю 4 494 грн що належить потерпілій ОСОБА_5 .

Після вчинення крадіжки з місця злочину зник разом із викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд.

Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду 04.03.2022 електронною поштою на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 04.03.2022 про направлення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_4 із Ірпінського міського суду Київської області до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в зв`язку з припиненням роботи цього суду внаслідок воєнних дій.

Відповідно до обґрунтування поданого клопотання строк дії запобіжного заходу закінчується в обвинуваченого 04.03.2022.

Судом було вжито заходів по забезпеченню участі обвинуваченого в судовому засіданні, шляхом налагодження відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор». Враховуючи ситуацію, що склалася в м. Києві 04.03.2022 в зв`язку з агресією РФ та воєнними діями на околицях м. Києва та бомбардування окремих районів столиці України, періодичності повітряної тривоги, з`єднання через мережу Інтернет з даною установою було неможливим. Телефонний зв`язок не забезпечував особисту участь обвинуваченого та його захисника, у разі наявності.

Участь самого обвинуваченого в судовому засіданні не можлива, зважаючи на бойові дії на території України з боку Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022 року, запровадження в зв`язку з цим воєнного стану на території України, виключення будь-якої можливості доставки обвинуваченого до суду з ДУ «Київський слідчий ізолятор», що розташована м. Києві, а також неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції (повітряна тривога в м. Києві).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 9 КПК України суд вважає за можливим застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Через призму цих норм, видається за можливе застосувати норми ч. 6 ст. 193 КПК України в частині розгляду клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого за умови доведеності прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України та наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений тимчасово перебуває на території України, де проводяться воєнні дії. 04.03.2022 у місті Києві, за місцем перебування арештованого обвинуваченого, в зв`язку з військовою агресією російських військ, бойових і воєнних дій на околиці столиці України та в окремих її районах, не видалося за можливе забезпечити безпосередню участь обвинуваченого та, у випадку наявності, його захисника в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не можуть бути обмежені права, що передбачені ст. 29 Конституції України. За цією нормою Основного Закону ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час війни або іншої суспільної небезпеки, як загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Обмеження, що встановлені ч. 2 ст. 15 цієї Конвенції не розповсюджуються на можливість вирішення судом питання про право на свободу та особисту недоторканість (ст. 5), про право на справедливий суд (ст. 6).

Крім того, суд вважає за необхідне здійснити відповідний розгляд у визначений час, з метою захисту інтересів інших учасників процесу та збереження їхнього життя.

Баланс відповідних прав та інтересів громадян, які наражаються на небезпеку при виконанні вимог КПК України щодо організації обов`язкової участі обвинуваченого (прокурор, захисник, працівники суду, працівники поліції та конвойного підрозділу, персонал ДУ «Київський слідчий ізолятор», і виконання ними своїх обов`язків в частині здійснення правосуддя, тощо) в судовому засіданні набагато переважає за право обвинуваченого бути присутнім в залі суду (як і обов`язок суду забезпечити участь обвинуваченого) під час вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України дії запобіжного заходу у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні злочину.

Отже, наведені вище обставини є істотними, і в цілому свідчать про наявність виключних підстав для проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого, чи його захисника у випадку залучення в цьому провадженні, забезпечити участь якого під час розгляду клопотання прокурора не видалося за можливе з причин, що не залежали від суду чи інших посадових осіб.

Заслухавши прокурора, ознайомившись зі змістом клопотання у необхідному для вирішення заявленого клопотання обсязі, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам переховування від суду та (або) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, зважаючи на відсутність підстав вважати, що такий ризик припинився від дня постановлення ухвали суду про обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, наявні.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на відсутність жодного ризику, який зазначений прокурором в клопотанні. Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину в поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).
Обвинувачений раніше судимий 04.02.2021 Ірпінським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, але звільнений від відбування такого покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Обвинувачується у вчиненні нового корисливого злочину проти власності в період відбування покарання за попереднім вироком.

Місцем реєстрації обвинуваченого є Житомирська область, а місцем його проживання до арешту є Бучанський район Київської області, де в даний час проходять бойові дії. Він не має сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання і був затриманий в ході оперативно-розшукових заходів. Його поведінка свідчила про прояв вплинути на хід досудового та судового розгляду, шляхом впливу на свідків та вчинення нового злочину.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04.01.2022 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому було продовжено на 60 днів до 04.03.2022.

Є підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину може незаконно впливати на свідків, шляхом умовляння або психічного чи фізичного насильства для зміни їх показань.

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд доходить до переконання, що обвинуваченому слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ступень ризиків, які були встановлені судом раніше, не змінилися.

Враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, незважаючи на запроваджений воєнний стан, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими.

При цьому, зважаючи на особу обвинуваченого та пред`явлене обвинувачення, суд не може застосувати інший більш м`який запобіжний засіб з метою можливої його участі у виконанні ним військового обов`язку.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що обвинуваченому можливо продовжити обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

На підставі наведеного та керуючись ст. 177-194, 331, 350, 376 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд ,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 04 березня 2022 року до 02 травня 2022 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 05.03.2022.

Суддя ОСОБА_1