Номер провадження: 11-кп/813/2299/21
Номер справи місцевого суду: 509/2631/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 25.10.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000151 від 24.02.2021 стосовно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.12.2021

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 25.10.2021 під час судового розгляду кримінального провадження №0000151 від 24.02.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України було відмовлено у задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.12.2021, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та в зазначеному кримінальному продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, продовжити злочину діяльність.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- судом 1-ої інстанції не було враховано, що заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не обґрунтовані;
- поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 є раніше не судимий, має на утриманні малолтіню дитину та цивільну дружину, працевлаштований, має постійне місце проживання на території Одеської області, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:
- судом 1-ої інстанції взагалі не наведено жодного доводу необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , натомість судом в мотивувальній частині ухвалі обґрунтовується така необхідність щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ;
- суд 1-ої інстанції не надав оцінку клопотанню захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 та в порушення вимог ст.ст. 182, 183 КПК України взагалі нічого не зазначив щодо розміру застави;
- клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не містить будь-яких доказів та обґрунтувань щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;
- поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має малолітню дитину та цивільну дружину, постійне місце проживання, а також позитивно характеризується;
- судом 1-ої інстанції не враховано того, що ОСОБА_6 сприяв слідству у проведенні досудового розслідування та жодних спроб зникнення від осіб, якими він був затриманий, не вчиняв, безпосередньо не вчиняв інкримінований йому злочин, він не проникав всередину торгівельного павільйону, а також не був організатором вчинення кримінального правопорушення;
- поза увагою суду залишилось, що інші обвинувачені в зазначеному кримінальному проваджені не перебувають під вартою, зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_9 відсутній будь-який запобіжний захід, та відносно обвинуваченого ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому останніми не здійснено будь-яких дій щодо переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих, продовження злочинної діяльності.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт за адресою його фактичного проживання: Одеська обл., кооператив Авангард-2, лінія №17, дільниця №642.
В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_11 не з`явився, проте надав клопотання в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги захисника та просить провести судовий розгляд без його участі, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Овідіопольскому райсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження №0000151 від 24.02.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку доводам захисника з приводу того, що ОСОБА_6 безпосередньо не вчиняв інкримінований йому злочин, та зазначає, що така оцінка буде надана судом 1-ої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Проте, аналізуючи оскаржувану ухвалу, вбачається, що суд 1-ої інстанції не дотримався вимог ст. 370 КПК України та постановив необґрунтоване та невмотивоване рішення.

Так, суд 1-ої інстанції задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи стосовно ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивує необхідність продовження такого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 та не наводить жодних обґрунтувань щодо необхідності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На підставі аналізу наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів провадження вбачається, що у поданому прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. клопотанні ОСОБА_11 просить продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та у разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України (а.с. 20-22).

Натомість, розглядаючи клопотання прокурора та продовжуючи стосовно ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд фактично вийшов за межі поданого стороною обвинувачення клопотання та погіршив становище обвинуваченого, перебравши на себе функції обвинувачення, безпідставно не визначив в якості альтернативного запобіжного заходу розмір застави.

За таких обставин, враховуючи допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язані із постановленням необґрунтованого, невмотивованого рішення та не визначенням розміру застави, в якому він був зобов`язаний його визначити, про що також просила сторона обвинувачення в своєму клопотанні, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та постановлення нової.

Так, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який вчинений за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного збагачення, його характеру та тяжкості, можливої міри покарання, яка може бути призначена обвинуваченому у разі визнання виним (відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України, позбавлення волі на строк від 7 та не більше 8 років за закінчений замах з конфіскацією майна), а також характеристику особи обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто він не має міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливе переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків.

Разом із цим, апеляційний суд вважає, що прокурором також доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлений тим, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела доходу та законних засобів існування.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має малолітню дитину, постійне місця проживання, позитивні характеристики, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Водночас, колегія суддів вважає голослівними твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він працевлаштований, оскільки відповідно до наявної в матеріалах провадження характеристики з місця роботи, ОСОБА_6 був офіційно працевлаштований з 18.02.2017 по 01.03.2019 (а.с. 50), при цьому матеріали апеляційної скарги, а також матеріали кримінального провадження не містять інших відомостей про працевлаштування обвинуваченого.

Разом із цим, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту щодо не перебування інших обвинувачених в зазначеному кримінальному провадженні під вартою, оскільки на даний час оцінюються ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України стосовно саме обвинуваченого ОСОБА_6 .

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 з приводу того, що ОСОБА_6 сприяв слідству у проведенні досудового розслідування, апеляційний суд зауважує на тому, що зазначена обставина буде врахована судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарг не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити доведеним стороною обвинувачення ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Разом із цим, апеляційний суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне визначити розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання покладених на обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує вимоги п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, керуючись вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з огляду на обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, а також зважаючи на існування встановлених апеляційним судом ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_6 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на останнього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, скасування ухвали суду із постановленням нової про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, задоволення клопотання прокурора та продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.12.2021 включно із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України, а також пояснень сторони захисту свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 25.10.2021, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.12.2021 скасувати.
Постановити нову ухвалою, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .
Задовольнити клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_11 та продовжити відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.12.2021 включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_12 в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 600 грн.
Обвинувачений, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:
Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за
Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172
Рахунок отримувача: UA1086720
Призначення платежу: згідно ухвали суду від 22.11.2021, заставна сума за ОСОБА_6 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти та покласти на нього строком до 24.12.2021 включно процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до суду за вимогою;
- не відлучатися з Одеської області без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4