ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №616/199/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3006/21
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1984 року народження, на 60 діб, до 23 жовтня 2021 року.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що прокурором у судовому засіданні не було доведено, що більш м`який запобіжний захід не може забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Крім того указав, що прокурором не було надано дійсних даних, що характеризують його особу, а саме даних щодо стану його здоров`я, соціальні зв`язки, характеристику, місце роботи та роздруківку з його банківських карток, які він просив долучити до матеріалів справи. Відзначив, що має захворювання - «гіпертонія І ступеня», яке потребує медичного лікування два рази на рік, яке в умовах СІЗО йому не можуть надати. Наголосив, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, потерпілі просили відпустити обвинувачених. Вважає, що з урахуванням вищевказаного доводу, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків відсутній. Також вважає, що готовність народних депутатів та заступника Великобурлуцької громади, які були присутні у судових засіданнях 01.07.2021 року та 25.08.2021 року взяти обвинувачених на поруки, свідчить про відсутність суспільної небезпечності останніх. Звернув увагу, що неодноразово просив суд на час судового процесу звільняти його зі скляної клітки, оскільки в ній він нічого не чує, що порушує його право на захист та справедливий суд. Зауважив, що під час розгляду 02.01.2021 року питання щодо обрання запобіжного заходу прокурор здійснив незаконний вплив на суддю, в результаті чого, за відсутності доказів, йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Просить змінити запобіжний захід з метою отримання стаціонарної медичної допомоги.

Прокурор подав клопотання про проведення судового розгляду без його участі, а тому апеляційний розгляд проводився за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину-розбою, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, з метою заволодіння чужим майном, що супроводжувалось нанесенням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , а також висловлюванням погрози щодо позбавлення життя потерпілого і його співмешканки та було завдано значну матеріальну шкоду, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти потерпілого із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілого, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується позиції потерпілих щодо міри запобіжного заходу, про яку зазначає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, то з урахуванням вищевикладеного, це не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який і не спростовує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу і готовність народних депутатів та заступника Великобурлуцької громади взяти обвинувачених на поруки, оскільки це само по собі не зменшує суспільної небезпечності останніх.

Щодо посилань обвинуваченого на наявність у нього захворювання, належного лікування якого він не може отримати в умовах СІЗО, у зв`язку із чим його стан здоров`я погіршується, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Слід відзначити, що положеннями ст.199 КПК України, які регулюють порядок продовження строку тримання під вартою, не встановлено вимог щодо форми клопотання про продовження строку запобіжного заходу та будь-яких додатків до клопотання.

Таким чином, доводи обвинуваченого про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із тим, що прокурором до клопотання не було додано дійсних даних, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі роздруківку з його банківських карток, позбавлені підґрунтя.

Щодо доводів обвинуваченого про незаконний вплив прокурора на суддю при обранні 02.01.2021 року останньому запобіжного заходу, колегія суддів позбавлена можливості їх перевірити, оскільки наразі переглядає ухвалу суду від 25.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу.

Що стосується вимоги обвинуваченого про звільнення його на час судового процесу у суді першої інстанції зі скляної клітки, то вирішення цього питання належить до компетенції суду першої інстанції на стадії судового провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Звернути увагу адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо необхідності перевірки скарг обвинуваченого про погіршення його слуху і у випадку необхідності, надання йому належної медичної допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: