Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/913/21
В И Р О К
Іменем України

27 січня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000230, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні від 13.08.2021 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину 2007 р.н., з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, на військовому обліку не перебуваючого, участі в бойових діях не брав, депутатом не являється, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.129 КК України,
в с т а н о в и в:
12.08.2021 близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_8 перебуваючи на подвір`ї за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняв сварку зі своїм сусідом ОСОБА_7 , який перебував на території подвір`я власного домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході сварки в ОСОБА_8 , виник намір на погрозу вбивством своєму сусіду ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій погрожуючи вбивством взяв в руки сокиру та кинув нею у ОСОБА_7 , та дана сокира пролетіла мимо та впала на території подвір`я останнього.
Після цього ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел взяв ще одну сокиру та забігши з нею в руках на територію подвір`я ОСОБА_7 , кинувся на останнього намагаючись його вдарити, але в нього це не вийшло та ОСОБА_7 відібрав в ОСОБА_8 , сокиру, та сприймаючи погрози свого сусіда як реальні зайшов до будинку, а останні втік до свого домогосподарства.
Суд вважає, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 129 КК України погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.
Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом допиту обвинуваченого, допиту потерпілого та дослідження доказів обвинувачення.
Позицій учасників судового провадження:
Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_5 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.129 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статей кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч.1 ст.129 КК України у виді обмеженням волі на строк до 1 рік, на підставі ст.75 КК України призначити обвинуваченому 1 рік іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Позиція потерпілої сторони.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні надав наступні покази: 12.08.2021 року близько о 16-00 год. він перебував на території свого домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 , де займався хатніми справами, а саме прав речі. Зі сторони домогосподарства сусіда ОСОБА_8 він почув шурхіт листя, коли нагнувся побачив, що на нього із-за паркану летить сокира, яка встрягла біля нього в землю. Відстань між парканом і де він стояв була десь 2-2,5 метри. Потім, обвинувачений ОСОБА_8 зламав паркан і пішов на нього ще з однією сокирою. Побачивши це, він взявся за вила і між ними відбулася бійка, внаслідок якої він відібрав у ОСОБА_8 сокиру. Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 побіг до своєї хати і вибіг звідти з ножем і почав знову погрожувати йому, що вб`є його, на що він йому відповів, що візьме вила і буде оборонятися. Після чого обвинувачений пішов до свого подвір`я. Після цього, подзвонив до поліції і вони зафіксували подію, яка сталася між сусідами. Зазначив, що те, що сталося між ним та обвинуваченим сприйняв, як реальну загрозу своєму життю, бо в той час коли це все відбулося обвинувачений ОСОБА_8 був у нетверезому стані. Крім того, погодився з позицією свого представника, щодо запропонованого виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .
Позиція представника потерпілого.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження вина обвинуваченого ОСОБА_8 доведена повністю, і його слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні та призначити покарання в межах санкції за якою він обвинувачується, а саме у виді обмеженням волі на строк 2 роки, при цьому на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, що дасть змогу відшкодувати потерпілому моральну шкоду.
Позиція сторони захисту.
Позиція обвинуваченого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково, в суді пояснив, що в кінці літа точного часу коли сталася подія він не пам`ятає. Перед тим днем його на сварку спровокував сусід ОСОБА_7 , а саме до його подвір`я у вечері під`їхав його родич на коняці, а собаки сусіда ОСОБА_7 почали гавкати на коня. Потім родич обвинуваченого поїхав, а він пішов на вигін де гуляв його син з іншими хлопцями, а саме сиділи в телефонах, так як в тому місці найкраще ловить інтернет. В той час ОСОБА_7 , перебуваючи на своїй ділянці почав на нього нецензурно лаятися ніби із-за того, що його собаки гавкали. В той вечір він з ОСОБА_7 розійшлися і конфлікту не було. На наступний день, в обід, він перебуваючи на своїй ділянці підійшов до паркану ОСОБА_7 і спитав, чому останній його вчора нецензурно ображав, але ОСОБА_7 в черговий раз його облаяв. Обвинувачений вказав, що за 4 роки як він поселився біля ОСОБА_7 він від нього чує тільки образи та лайку. І внаслідок всього, що сталося, він пішов до своєї хати в веранду, взяв звідти сокиру і кинув її в бік сусіда щоб налякати. Сокира пролетіла повз сусіда і встрягла в землю. Як вказує обвинувачений, що сокиру він кидав з відстані десь метрів 5. Сусід ОСОБА_10 знову почав лаятися, після чого він знов пішов до хати і взяв ще одну сокиру та через свій паркан перейшов до сусіда на ділянку де між сусідами відбулася бійка внаслідок, якої ОСОБА_7 відібрав сокиру з його рук. Також зазначив, що він пішов на подвір`я сусіда, щоб забрати свою першу сокиру. Заподіяти тілесні ушкодження сусіду в нього мети не було, хоча в той день він був не тверезий. Вказує, що під час бійки з сусідом ОСОБА_7 в останнього в руках були вила, ОСОБА_7 кинув вила і вирвав з його рук сокиру. Свідків конфлікту не було. Додав, що на протязі п`яти років як він проживає на даному місті, сусіда ОСОБА_7 він не ображав і подібних сварок не було. На запитання представника потерпілого чи сприйняв би обвинувачений, як погрозу своєму життю, якби з ним сталося побідне, відповів, що так. На запитання, чи були подібні конфлікти між сусідами раніше, відповів, що ні.
Позиція захисника обвинуваченого.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання зазначене прокурором, що на його думку буде достатнім справедливим для виправлення обвинуваченого. Крім того при вирішенні питання про речові докази, просив повернути обвинуваченому ОСОБА_8 дві сокири, оскільки останні він використовує в домогосподарстві.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду та оцінені судом у порядку ст. 94 КПК України.
Судом під час судового засідання були безпосередньо досліджені письмові матеріали кримінального провадження, щодо достовірності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, з боку сторони захисту ніяких зауважень щодо наданих документів, заявлено не було.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.1 ст.129 КК України як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози доводиться повністю наступними дослідженими судом в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме:
- витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000230 від 13.08.2021 року;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.08.2021 року в ОСОБА_7 ;
- рапортом інспектора-чергового СПД м.Гребінка ОСОБА_11 про опрацювання інформації за результатми звернення про вчинене правопорушення від 12.08.2021;
- заявою потерпілого ОСОБА_7 про надання дозволу на проведення огляду домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 від 12.08.2021;
- протоколом огляду місця події від 12.08.2021 року;
- фототаблицями до протоколу огляду місця події з потерпілим ОСОБА_7 та понятими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;
- поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , які він надав в судовому засіданні під час допиту;
- заявою потерпілого ОСОБА_7 про добровільну видачу двох сокир від 12.08.2021 року;
- постановою про визнання речовими доказами від 13.08.2021 року;
- квитанцією №145 про прийняття на зберігання речових доказів;
- висновком експерта № СЕ-19/117-21/10427-Д від 25.08.2021 року за результатами проведення трасологічної експертизи;
Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків
Отже, суд вважає послідовними та узгодженими між собою докази сторони обвинувачення про причетність ОСОБА_8 до погрози вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.
Таким чином, вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього докази та матеріали кримінального провадження суд, зважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини, приходить до висновку, що вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні як його особистими показаннями так і показаннями потерпілої сторони, а також іншими письмовими матеріалами справи і доказами заявами потерпілого, протоколом огляду місця події, фототаблицями до протоколів проведення слідчих дій, що узгоджується з фактами, які мали місце і досліджені судом.
Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст.129 КК України, оскільки він при вищезазначених і досліджених судом обставинах своїми умисними діями погрожував вбивством, коли були реальні підстави для потерпілої особи побоюватись здійснення цієї погрози.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так відповідно до до ч.1,2 ст.12 КК України вчинене ОСОБА_8 правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України відповідно є кримінальним проступком.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
При цьому, слід мати на увазі, що ст..62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, яких не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_8 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_8 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» від 18.08.2021 року ОСОБА_8 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є особою, яка відповідно до ст.89 КК України не має судимості. За інформацією згідно довідки №2354/115/128/05-21 виданої 16.08.2021 Лубенським районним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_8 на обліку не перебуває.
Враховано наявність сім`ї та неповнолітнього сина ОСОБА_14 2007 р.н. Також обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює.
Правопорушенням не заподіяно шкоду, речові докази, які постановою про визнання речових доказів визнано речовими доказами, приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано згідно розписки на зберігання в камеру зберігання речових доказів в правоохоронний орган.
Відсутні підстави звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, у зв`язку з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, у зв`язку із закінченням строків давності.
Оцінюючи поведінку обвинуваченого, суд звертає увагу на те, що за час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_8 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Судом також враховано обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння, оскільки ОСОБА_8 не вчинив правопорушення з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Його дії не були спрямовані на затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи. Правопорушення не було вчинені у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Також, ОСОБА_8 не вчинив правопорушення під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками, або вчинення діяння в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.1 ст.129 КК України.
Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах, установлених у санкції ч.1 ст.129 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, думки сторони обвинувачення прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року обмеження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням встановивши на підставі ст.75 КК України іспитовий строк на 1 рік, думку потерпілого та його представника, які при обранні міри покарання просили обрати міру покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на 2 роки, думки сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив призначити вказане прокурором покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення в межах санкції ч.1 ст.129 КК України, а саме 2 роки обмеження волі.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді обмеження волі бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять обмежень, передбачених ч.3 ст.61 КК України, щодо призначення такого виду покарання.
Таким чином, згідно зі статтею 6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).
Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчинених ОСОБА_8 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.
Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення трасологічної експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст.ст.7,8,9,22,30-33,84-86,110,318,319,349,369-371,373,374,376 КПК України,, ст.ст. 65-67, 75,76, ч. 1 ст. 129 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.
Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на проведення трасологічної експертизи в розмірі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 72 коп.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили, а саме дві сокири знищити.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_15