ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/55/22 Справа № 932/6739/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 , було задоволено частково.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 99 240 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що приймаючи до уваги всі вищевказані ризики, враховуючи особу ОСОБА_8 , наявну судимість, відсутність постійного місця роботи, відсутність міцних соціальних зв`язків та утриманців, слідчий суддя вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе запобігти реалізації ризиків, на які посилається прокурор, і які ним доведені. Застосування інших альтернативних запобіжних заходів може призвести до того, що підозрюваний вночі, або у інший період доби зможе продовжити кримінально-карану діяльність, або взагалі почне переховуватись від слідства, оскільки розуміє, що слідство має достатньо доказів для притягнення його до відповідальності, а злочин є тяжким, тобто максимальне покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , це 6 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 відмовити та обрати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, аргументована недостовірними, недостатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою даними, наданими органами досудового розслідування.
Вказує, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою взагалі, як найтяжчого та виключного запобіжного заходу, не було дотримано всіх вимог ст. 194 КПК України, не встановлено достатньої кількості підстав та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не прийнято до уваги фактичні обставини, відсутність підстав вважати підозру обґрунтованою, та не враховані і не прийняті до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Зауважує, що слідчим суддею не прийняті до уваги доводи сторони захисту про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, є необґрунтованою; безпідставно в ухвалі вказано, що існують дані про наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та не прийнято до уваги, що ОСОБА_8 перебуває тривалий час у цивільному шлюбі, позитивно характеризується за місцем проживання, заочно навчається на 2 курсі Технологічного фахового коледжу Дніпровського державного аграрно-економічного університету за спеціальністю «Харчові технології», приймає участь в житті ГО «Молодіжний актив Дніпра».
Захисник вважає, що немає достатніх даних та необгрунтовано стверджено, що ОСОБА_8 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду з огляду на наявність постійного місця проживання та інших об`єктивних обставин, в тому числі наявність соціальних зв`язків; йому немає жодного сенсу впливати на свідків, бо останні є виключно понятими під час слідчих дій, які є незаконними та неналежними доказами; не доведено та не підтверджено, яким іншим чином ОСОБА_8 може та має об`єктивну можливість перешкоджати досудовому розслідуванню провадження та судовому розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.1,2,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Тож, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України врахував, що про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і сама по собі тяжкість покарання, а також наявність вагомих доказів дає підстави для висновку, що підозрюваний може почати переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Водночас підозрюваний не працює, не одружений, тобто не має сім`ї, не має на утриманні дітей, а отже його нічого не тримає у місці проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
З приводу ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вірно зазначив, що місцезнаходження викрадених речей, чи грошей, отриманих від їх реалізації, на даному етапі розслідування не встановлено, а відтак підозрюваний, знаючи де вони знаходяться, може знищити їх чи спотворити, чим завдасть шкоду даному кримінальному провадженню, оскільки такі речові докази будуть знищені, що ускладнить доведення провини підозрюваного.
Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя цілком вмотивовано вказав, що підозрюваний схильний до вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки має судимість, а в судовому засіданні прокурор повідомив, що наразі відносно підозрюваного здійснюється досудове розслідування по інших епізодах його злочинної діяльності, оскільки останній може бути причетний до діяльності так званої групи «Тиграна» на чолі з ОСОБА_10 , які на протязі 2021 року вчинили серію крадіжок на території м. Дніпро та Дніпропетровської області. Отже, ризик продовження злочинної діяльності у ОСОБА_8 дуже великий, оскільки останній ще й не працює, тому з метою відшукання засобів до існування може вчинити новий корисливий злочин.
Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.
Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Доводи ж захисника щодо неврахування судом характеризуючих її підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є безпідставними та не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4