Справа № 314/1106/15-к
Провадження № 1-кп/314/140/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.2022 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001555 від 08 жовтня 2014 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корделівка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
20 серпня 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області від прокурора надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001555 від 08 жовтня 2014 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України.

26 серпня 2021 року відповідно до ст. 35 КПК України кримінальне провадження передано судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року у вказаному провадженні призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувальних актів відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти призначення судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти призначення судового розгляду, посилаючись при цьому на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому відсутнє формулювання висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, а викладений лише зміст підозри та фактичні обставини кримінальних правопорушень, які були встановлені досудовим розслідуванням, сформульоване таким чином обвинувачення є неконкретним, не містить опису обов`язкових ознак складу кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_3 , є незрозумілим для сторони захисту, а у випадку ч. 1 ст. 185 КК України сформульоване таким чином обвинувачення взагалі не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яка визначена органом досудового розслідування, чим порушено право ОСОБА_3 на захист.

Вислухавши прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, у наданому суду обвинувальному акті, затвердженому прокурором 19 серпня 2021 року, обвинувачення сформульовано таким чином:

"20.04.2000 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 051105, серія І-ЗП, згідно Технічного звіту щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності членам КПС ім. Щорса Вільнянського району Запорізької області від 2000 року, членом якого вона була до розпаду останнього, отримала у власність, що передбачає собою право володіння, користування та розпорядження, земельну ділянку (пай), загальною площею 6,8299 га, розташоване в с. Укромне Вільнянського району Запорізької області, що знаходиться безпосередньо на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, якій присвоєно кадастровий номер :03:003:0056.

21.09.2012 ОСОБА_7 уклала договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з ФГ "Кривохатько В.В." в особі голови господарства ОСОБА_8 , юридична адреса якого визначена по АДРЕСА_2 , який 03.10.2014 зареєстровано до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та який з моменту вказаної дати є чинним згідно норм правової бази України.

31.05.2014 ФГ "Кривохатько В.В." за участю найманих працівників на вищезазначеному орендованому у ОСОБА_7 паї здійснило посів насіння культури соняшника "Бріо" та у період часу з 31 травня по 08 жовтня 2014 року забезпечувало повноцінне зрощування даної культури, обробляючи землю в районі посіву, постачаючи на поле воду, мінеральні добрива тощо.

06.08.2014 на підставі виконавчого листа № 2-602/08 від 18.10.2010, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, Відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області з метою стягнення з ОСОБА_7 боргу в сумі 40790,00 грн. на користь задоволення цивільного позову ОСОБА_9 , інтереси якої представляє батько останньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відкритому виконавчому провадженню № 34046060 здійснив опис та арешт посіву вищезазначеної культури соняшника на земельній ділянці ОСОБА_7 , що фактично належить ФГ " ОСОБА_10 ".

26.08.2014 відносно посіву соняшника, про який йде мова, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області була надана заборона на вчинення будь-яких дій із ним, так як сам посів перебував на спірній земельній ділянці, і станом на 08.10.2014 дія вказаної ухвали була чинною. Не зважаючи на це, 08.10.2014 у денний час ОСОБА_3 , що продовжував представляти інтереси своєї доньки ОСОБА_11 , зокрема, у судових засіданнях по цивільним справам, будучи обізнаним про рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.08.2014 та ознайомленим зі змістом ухвали вказаної установи від 08.10.2014, яка не скасовує попереднє рішення, на тракторі ЮМЗ з причепом, під своїм управлінням, приїхав на вищезазначене поле, що належить ОСОБА_7 , де за допомогою сільськогосподарського комбайну "ClaasDominator-105", державний номер НОМЕР_1 , 1976 року випуску, що належить ОСОБА_12 , під управлінням якого був ОСОБА_13 , якого ОСОБА_3 напередодні в усному порядку за грошову винагороду винайняв для проведення сільськогосподарських робіт по збору врожаю, як фізичну особу, самовільно, всупереч установленому законом порядку, не маючи на це законних повноважень, здійснив покос 11,6 тон насіння соняшника "Бріо", загальною вартістю 40600,00 грн., що належить ФГ " ОСОБА_10 ", правомірність чого оспорювалася ФГ " ОСОБА_10 " та ОСОБА_14 у суді, після чого за декілька разів, використовуючи зазначений трактор ЮМЗ та вантажний автомобіль "ГАЗ-САЗ 3507", державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_15 , під управлінням якого знаходився останній, та якому ОСОБА_3 запропонував допомогти зібрати описаний врожай соняшника, транспортував зібране насіння до свого ангару, розташованого по АДРЕСА_1 , де вивантажив його для подальшого зберігання.

Своїми протиправними діями, які виразилися у самоправстві, ОСОБА_3 спричинив ФГ "Кривохатько В.В." матеріальні збитки на вищевказану суму, яка для зазначеного суб`єкта господарювання є значною".

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 за цим епізодом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, а обвинувачення сформульовано як "таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_3 інкриміновано епізод кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, обвинувачення за яким сформульовано як "умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили".

За цим епізодом у наданому суду обвинувальному акті, затвердженому прокурором 19 серпня 2021 року, обвинувачення сформульовано таким чином:

"Крім того, 20.04.2000 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 051105, серія І-ЗП, згідно Технічного звіту щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності членам КПС ім. Щорса Вільнянського району Запорізької області від 2000 року, членом якого вона була до розпаду останнього, отримала у власність, що передбачає собою право володіння, користування та розпорядження, земельну ділянку (пай), загальною площею 6,8299 га, розташоване в с. Укромне Вільнянського району Запорізької області, що знаходиться безпосередньо на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, якій присвоєно кадастровий номер :03:003:0056.

21.09.2012 ОСОБА_7 уклала договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з ФГ "Кривохатько В.В." в особі голови господарства ОСОБА_8 , юридична адреса якого визначена по АДРЕСА_2 , який 03.10.2014 зареєстровано до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та який з моменту вказаної дати є чинним згідно норм правової бази України.

31.05.2014 ФГ "Кривохатько В.В." за участю найманих працівників на вищезазначеному орендованому у ОСОБА_7 паї здійснило посів насіння культури соняшника "Бріо" та у період часу з 31 травня по 08 жовтня 2014 року забезпечувало повноцінне зрощування даної культури, обробляючи землю в районі посіву, постачаючи на поле воду, мінеральні добрива тощо.

06.08.2014 на підставі виконавчого листа № 2-602/08 від 18.10.2010, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, Відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області з метою стягнення з ОСОБА_7 боргу в сумі 40790,00 грн. на користь задоволення цивільного позову ОСОБА_9 , інтереси якої представляє батько останньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відкритому виконавчому провадженню № 34046060 здійснив опис та арешт посіву вищезазначеної культури соняшника на земельній ділянці ОСОБА_7 , що фактично належить ФГ " ОСОБА_10 ".

26.08.2014 відносно посіву соняшника, про який йде мова, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області була надана заборона на вчинення будь-яких дій із ним, так як сам посів перебував на спірній земельній ділянці, і станом на 08.10.2014 дія вказаної ухвали була чинною. Не зважаючи на це, 08.10.2014 у денний час ОСОБА_3 , що продовжував представляти інтереси своєї доньки ОСОБА_11 , зокрема, у судових засіданнях по цивільним справам, будучи обізнаним про рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.08.2014 та ознайомленим зі змістом ухвали вказаної установи від 08.10.2014, яка не скасовує попереднє рішення, на тракторі ЮМЗ з причепом, під своїм управлінням, приїхав на вищезазначене поле, що належить ОСОБА_7 , де за допомогою сільськогосподарського комбайну "ClaasDominator-105", державний номер НОМЕР_1 , 1976 року випуску, що належить ОСОБА_12 , під управлінням якого був ОСОБА_13 , якого ОСОБА_3 напередодні в усному порядку за грошову винагороду винайняв для проведення сільськогосподарських робіт по збору врожаю, як фізичну особу, здійснив покос 11,6 тон насіння соняшника "Бріо", загальною вартістю 40600,00 грн., що належить ФГ " ОСОБА_10 ", правомірність чого оспорювалася ФГ " ОСОБА_10 " та ОСОБА_14 у суді, після чого за декілька разів, використовуючи зазначений трактор ЮМЗ та вантажний автомобіль "ГАЗ-САЗ 3507", державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_15 , під управлінням якого знаходився останній, та якого ОСОБА_3 попрохав допомогти зібрати описаний врожай соняшника, транспортував зібране насіння до свого ангару, розташованого по АДРЕСА_1 , де вивантажив його для подальшого зберігання.

Своїми протиправними діями, які виразилися в умисному невиконанні ОСОБА_3 ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.08.2014, що полягало у невжитті останнім заходів в частині арешту врожаю насіння соняшника і заборони проведення з ним будь-яких дій, що фактично належить ФГ "Кривохатько В.В.", спричинив вказаному суб`єкту господарювання матеріальні збитки на вищезазначену суму.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення за інкримінованими ОСОБА_3 кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України, взагалі сформульоване органом досудового розслідування обвинувачення не відповідає правовій кваліфікації діяння.

Так, ч. 1 ст. 185 КК України передбачено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тоді як відповідальність за крадіжку, що завдала значної шкоди потерпілому, встановлена у ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому, згідно з п. 2 примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, інкримінованого ОСОБА_3 , які прокурор вважає встановленими, зазначається, що протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ФГ "Кривохатько В.В." "матеріальні збитки на вищевказану суму, яка для зазначеного суб`єкта господарювання є значною". Тобто, встановивши під час досудового розслідування, що протиправними діями ОСОБА_3 , які виразилися у таємному викраденні майна ФГ " ОСОБА_10 ", останньому спричинено шкоду, яка для зазначеного суб`єкта господарювання є значною, орган досудового розслідування не відобразив вказану обставину при кваліфікації дій обвинуваченого. Таким чином, сформульоване ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України містить посилання на кваліфікуючу ознаку даного кримінального правопорушення спричинення значної шкоди, однак, вказана кваліфікуюча ознака не знайшла свого відображення при правовій кваліфікації дій останнього за вказаним епізодом.

Крім того, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, на думку суду, в обвинувальному акті не викладено в повній мірі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а дане формулювання обвинувачення є не конкретним, що позбавляє суд вважати правильною правову кваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки обвинувачення не містить посилань на форму вини, спрямованість умислу, мотиви і мету вчинення кримінального правопорушення, а описаний спосіб вчинення та інші обставини кримінального правопорушення не відповідають правовій кваліфікації діяння.

Так, з обвинувального акту вбачається, що 08.10.2014 у денний час ОСОБА_3 , будучи обізнаним про рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.08.2014, яким була надана заборона на вчинення будь-яких дій із посівом соняшника, приїхав на поле, що належить ОСОБА_7 , де за допомогою сільськогосподарського комбайну "ClaasDominator-105", державний номер НОМЕР_1 , 1976 року випуску, здійснив покос 11,6 тон насіння соняшника "Бріо", загальною вартістю 40600,00 грн., що належить ФГ " ОСОБА_10 ", після чого за декілька разів, використовуючи трактор ЮМЗ та вантажний автомобіль "ГАЗ-САЗ 3507", державний номер НОМЕР_2 , транспортував зібране насіння до свого ангару, розташованого по вул. Гагаріна у с. Райське Вільнянського району Запорізької області, де вивантажив його для подальшого зберігання, таким чином своїми протиправними діями, які виразилися у самоправстві, ОСОБА_3 спричинив ФГ "Кривохатько В.В." матеріальні збитки.

Представлене обвинувачення фактично відповідає іншому складу кримінального правопорушення, передбаченому ст. 356 КК України (самоправство), а не таємному викраденню чужого майна (ч. 1 ст. 185 КК України). Фактично орган досудового розслідування констатує, що "діями, які виразилися у самоправстві, ОСОБА_3 спричинив ФГ "Кривохатько В.В." матеріальні збитки", однак кваліфікує дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суд вважає, що зазначення у сформульованому обвинуваченні спрямованість умислу, мотиви і мету вчинення кримінального правопорушення має важливе значення для визначення правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 , а їх відсутність у обвинуваченні позбавляє сторону захисту можливості правильно зрозуміти сформульоване обвинувачення, а, отже, ефективно захищатися від висунутого обвинувачення.

Таким чином, сторона обвинувачення, у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, при викладенні фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у частині викладення об`єктивної сторони кримінального правопорушення допустила суперечливі один одному формулювання щодо способу вчинення кримінального правопорушення, взагалі не вказала форму вини, спрямованість умислу, мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, що не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, при ухваленні справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд не має права вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з положеннями п.п. (а), (b) п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10.2008 зазначив, що в контексті підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії"). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції").

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, передбаченого ст. 20 КПК України, через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження, відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 28 КПК України, та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України вимогам КПК України, неможливість призначення кримінального провадження до розгляду та наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001555 від 08 жовтня 2014 року, відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 382 КК України, повернути прокурору.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

12.01.2022