Справа № 397/701/21
н/п : 1-кп/397/10/22
В И Р О К
Іменем України

19.01.2022 смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене доЄдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 29.01.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, безробітнього, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
21.01.2021 близько 15:00 години ОСОБА_3 на прохання своєї знайомої ОСОБА_5 прибув за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 з метою налаштувати останній телевізор.

Перебуваючи в кімнаті житлового будинку за вищевказаною адресою ОСОБА_3 побачив на тумбочці належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Veriko C281» із встановленою до нього сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 . Під приводом подивитися даний телефон, ОСОБА_3 взяв його до рук та побачив, що в програмному забезпеченні не встановлений додаток «Ощад 24», на рахунку якого, як йому було попередньо відомо, у ОСОБА_5 знаходяться грошові кошти. В цей час у ОСОБА_3 з корисливих мотивів виник злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 .

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_3 користуючись тим, що ОСОБА_5 не спостерігає за його діями, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, із корисливих мотивів, через систему віддаленого доступу до кредитного рахунку «Ощад 24», який встановив на належному йому мобільному телефоні, шляхом вводу до автоматизованої системи електронного комплексу персонального ідентифікаційного коду, який замовив з номеру телефону ОСОБА_5 , не маючи ані дійсного, ані передбачуваного права, авторизувався від її імені та перерахував на банківську картку ПрАТ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та знаходиться у його розпорядженні, грошові кошти у сумі 2400 грн.

Після вчинення злочину ОСОБА_3 залишив місце проживання ОСОБА_5 .

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_3 таємно, протиправно заволодів грошима ОСОБА_5 на суму 2400 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України визнав частково, вказав, що визнає повністю фактичні обставини за яких він вчинив кримінальне правопорушення, однак уважає, що такі його діїї мають кваліфікуватись за ч. 1 ст. 185 КК України, а не за ч. 3 ст. 190 КК України. На підставі ст. 63 Конституції України обвинувачений відмовився від надання показань суду.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні надала показання, відповідно до яких, вона покликала ОСОБА_3 полагодити телевізор. Останній прийшов до неї додому та полагодив телевізор. Телефон лежав на тумбочці. Вона вийшла на вулицю, щоб наготувати на стіл та пригостити обвинуваченого за те, що допоміг з ремонтом телевізора. Коли повернулася, ОСОБА_3 тримав її телефон в руках. Він розібрав телефон (скинув кришку), дивився що йому можна зробити. На її запитання навіщо брав телефон, він відповів «так собі». Потім ОСОБА_8 віддав телефон та пішов. Додаток «Ощад 24» на її телефоні не був встановлений. Вона отримує пенсію та брала 2500 грн. кредиту, який був прив`язаний до її номеру телефону. Цього ж дня їй прийшло SMS повідомлення про зняття коштів та таким чином вона довідалася про їх крадіжку. Потім вона пішла в Ощадбанк та повідомила про зняття коштів, а також до дільничого ОСОБА_9 . ОСОБА_3 кошти повернув в повному обсязі, відшкодував завдану шкоду. Претензій до обвинуваченого не має. Ніяких операцій з телефоном обвинуваченому не дозволяла. Просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання.

У подальшому потерпіла надала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має (а.с.51).

У судовому засіданні, на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому ставиться у провину, досліджено письмові докази, законність, належність та достовірність яких учасниками судового провадження не оспорювалася та які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000017, а саме:

- рапорт від 28.01.2021, згідно з яким 28.01.2021 об 10:11 год. надійшла заява до РУ про те, що 21.01.2021 о 15:00 год. за адресою: вул. Клинова, 51, с. Нова Осота до ЧЧ СПД №1 (смт. Олександрівка) надійшла заява ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_10 21.01.2021близько 15:00 год. перебуваючи за місцем її проживання таємно з її мобільного телефона через мобільний додаток «Ощадбанку» перерахував кошти в сумі 2000 грн. (а.с. 55);

- заяву ОСОБА_5 від 28.01.2021, відповідно до якої остання просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , який 21.01.2021 близько 15:00 год. таємно з її телефона через мобільний додаток Ощадбанк перерахував кошти в сумі 2000 грн. без її відома (а.с. 56);

- розписки ОСОБА_3 про надання грошових коштів в сумі 2000 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, спричинених з його вини 21.01.2021 та ОСОБА_5 про отримання вказаних коштів та відсутність претензій (а.с. 57);

- заяву ОСОБА_5 про відсутність претензій до ОСОБА_3 , оскільки останнім повністю відшкодовано спричинені їй матеріальні збитки (а.с. 58);

- виписку по картковому рахунку ОСОБА_5 про переказ коштів з рахунку 21.01.2021 (а.с.59-60);

- ухвалу слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.03.2021 про надання старшому слідчому СВ відділу поліції № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000017 від 29.01.2021, дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів інформації, що становить банківську таємницю, яка перебуває у володінні АТ «Державний ощадний банк України», а саме до інформації по картковому рахунку НОМЕР_3 (а.с. 61-62);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.04.2021 з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, якими вилучено виписку по картковому рахунку та виписку IP-адреси ОСОБА_5 , VYP MMFO, DOC-General (а.с.63-66);

- виписку по картковому рахунку ОСОБА_5 про переказ коштів з рахунку 21.01.2021 (а.с. 67-70);

- ухвалу слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.05.2021 про надання старшому слідчому СВ відділу поліції № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000017 від 29.01.2021, дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів інформації, що становить банківську таємницю, яка перебуває у володінні АТ «Державний ощадний банк України», а саме до інформації по картковому рахунку НОМЕР_4 (а.с. 71-72);

- виписку по картці/рахунку ОСОБА_7 про зарахування переказу на картку 21.01.2021 (а.с. 67-70).

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Разом з цим, у судовому засіданні досліджені й інші письмові докази, а саме витяг з ЄРДР від 29.01.2021 (а.с. 54), ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів (а.с. 31-32, 37-70), які хоча і не доводять та не спростовують винуватість обвинуваченого, однак підтверджують правомірність проведених слідчих дій та допустимість зібраних у даному кримінальному провадженні доказів.

Одним із завдань кримінального провадження є повний та неупереджений судовий розгляд з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений (ст. 2 КПК України).

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов до суду, дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України, як незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Прокурором в судовому засіданні таке обвинувачення підтримано, зміна обвинувачення, відповідно до ст. 338, 341 КПК України, до суду не надходила.

Однак, із такою кваліфікацією дій обвинуваченого суд не може погодитись виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обгрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Згідно з ч. 2, 4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до положень статті 190 КК України, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Отже, предметом шахрайства є як чуже майно, так й право на нього.

З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього. Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно.

Тобто, при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього. При цьому, закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

При цьому, обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій (вказана позиція викладена в п. 17 ППВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах проти власності», Постанові ККС ВС від 02.04.2019 по справі № 655/289/17, провадження № 51-6728км18).

Згідно з обвинуваченням та дані обставини були підтверджені і показаннями в судовому засіданні самої потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , на її прохання прийшов з метою налагодити телевізор, у подальшому вона запросила його повечеряти та вийшла на двір свого помешкання, щоб наготувати на стіл. Коли повернулася, ОСОБА_3 тримав її телефон в руках. Потім Крантовський віддав телефон та пішов. Лише після того як ОСОБА_3 пішов з її двору, їй прийшло SMS повідомлення про зняття коштів та таким чином вона довідалася про їх крадіжку. Ніяких операцій з телефоном обвинуваченому не дозволяла.

Потерпіла підтвердила, що обвинуваченому вона телефон не передавала, і ОСОБА_3 не вів з нею розмову з пропозиціями про реєстрацію мобільного додатку. Тобто, ОСОБА_3 використав факт відсутності потерпілої в будинку та наявності мобільного телефону останньої, як обставини, що склалися на момент крадіжки. Таким чином, є всі підстави стверджувати, що умисел у ОСОБА_3 був направлений виключно на таємне заволодіння грошовими коштами потерпілої, тобто саме на крадіжку чужого майна. При цьому, суду не надано жодних доказів на те, що ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 саме шляхом її обману, або зловживання довірою останньої, оскільки жодних розмов із потерпілою щодо передачі обвинуваченому грошових коштів, останній не вів, а ОСОБА_5 , у свою чергу, дізналась про зникнення з її карткового рахунку коштів, лише після того, як на її мобільний номер телефону надійшо SMS-повідомлення про переказ коштів, які вона не здійснювала.
Таким чином, навіть встановлення того факту, що грошові кошти потерпілої ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 були викрадені за допомогою електронно-обчислювальної техніки, без наявності факту обов`язкових ознак шахрайства (обману чи зловживання довірою), сам по собі не може утверювати складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що також і закріплено в ч. 4 ст. 17 КПК України.

Суд уважає, що кваліфікація діяння ОСОБА_3 за ч.3 ст. 190 КК України не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

Указане в обвинуваченні ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 190 КК України діяння необхідно вважати викраденням, адже воно цілком підпадає під таємний спосіб, коли особа заволодіває чужим майном: за відсутності власника або інших осіб. Інші способи викрадення можуть бути у присутності власника або інших осіб, але непомітно для них; у присутності власника або інших осіб, які, однак, не усвідомлюють самого факту викрадення і не можуть дати таким діям належної оцінки внаслідок певних обставин (малолітства, фізичних і психічних недоліків, стану алкогольного сп`яніння, помилки); у присутності осіб, які схвалюють або ставляться байдуже до факту вчинення крадіжки винним, і останній це усвідомлює.

Проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, показання потерпілої, враховуючи досліджені докази, та встановлені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд виходить з того, що санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає більш м`яке покарання, ніж санкція ч. 3 ст. 190 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується, зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення покращує становище обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, може бути здійснена судом.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 185 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

Як особа, ОСОБА_3 , є повнолітній (а.с.74-75), проживає з батьком та матір`ю (а.с. 78), за місцем свого проживання характеризується позитивно (а.с. 79), раніше не судимий (а.с. 76, 77), на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 80).

Також, судом враховується і досудова доповідь на обвинуваченого, згідно з якою, виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення чи обмеження його волі (а.с. 43-46).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Враховуючи наявність двох обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданої шкоди), які на переконання суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, через фактичне добровільне відшкодування обвинувачеим завданого збитку, тобто усунення заподіяної шкоди, а тому суд доходить до переконливого висновку, що у суду наявні законні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання.

З урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до увагу суму завданих потерпілій збитків (2 400 грн), враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, який на даний час не працює, проживає з батьками, а тому покарання у виді штрафу навіть в мінімальному розмірі (17 000 грн), буде надмірним тягарем для обвинуваченого та не відповідатиме меті покарання, закріпленої у статті 50 КК України, через що суд уважає за доцільним призначити обвинуваченому основне покарання у виді штрафу, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 185 КК України, а саме в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, і саме таке покарання буде достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_3 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так й іншими особами. Саме такий вид і розмір покарання в повній мірі буде відповідати меті покарання, яка закріплена у ст. 50 КК України.

Підстави для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_3 на період апеляційного оскарження даного вироку, відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпілою не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-371, 373-374, 376, 394-395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору та обвинуваченому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня отримання копії вироку суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення станом на «___»_______________202__ року набрало законної сили.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області Павло ІВЧЕНКО

Копію засвідчено «___»________________202__ року.