Справа № 147/75/17
Провадження № 1-кп/147/3/22
ВИРОК
іменем України

18 січня 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 01.11.2016, щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, працюючого водієм в ТОВ "АТП 1971" та по сумісництву водієм у ПСП «Кристал», одруженого, раніше не судимого,
за ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
01 листопада 2016 року близько 10.00 год. водій ОСОБА_4 , керуючи автопоїздом у складі автомобіля «Краз 64431» реєстраційний номер НОМЕР_1 напівпричепа «ВАРЗ 0192» реєстраційний номер НОМЕР_2 , неподалік будинку №207 на вул. Центральній в с. Летківка Тростянецького району Вінницької області, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , яка рухалась по належній смузі руху у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком експерта №128 від 22.11.2016 ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої хребтово-спинно-мозкової травми з повним розривом з`єднання і спинного мозку, значним зміщенням в грудному відділі на рівні сьомого-восьмого хребців, важку травму грудей з масивним пошкодженням ребер зліва, крововиливами в плевральні порожнини, важку закриту травму живота з розривами селезінки, підшлункової залози, лівої нирки з крововиливами в черевну порожнину, множинних переломів кісток тазу зліва з порушеннями цілісності вертлюгової впадини, тазо-стегнового суглобу, закритого перелому правого плеча в верхній третині зі зміщенням уламків, множинних забійних ран і саден обличчя, шиї, грудей, живота, верхніх і нижніх кінцівок. Між сполучною травмою тіла та смертю є прямий причинний зв`язок. Водій ОСОБА_4 за вищевказаних обставин порушив вимоги п.10.1, п.11.3 Правил дорожнього руху України, зокрема п.10.1 передбачено, що перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.3 встановлено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.10.1, п.11.3 Правил дорожнього руху України з урахувангням висновку судово-автотехнічної експертизи №898а від 29.11.2016 з технічної точки знаходиться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому пояснив, що 01 листопада 2016 року близько 10.00 год. він керував автопоїздом у складі автомобіля «Краз» та напівпричепа в напрямку з с.Ілляшівки на м. Ладижин з вантажем кукурудзи. Була мокра погода. В с. Летківка перед ним різко загальмував автомобіль «Волга 3120» та оскільки він не міг зупинитися, щоб уникнути ДТП, то він виїхав на зустрічну смугу, вживав заходи гальмування. По зустрічній смузі в цей час їхав автомобіль «ВАЗ 2107» під керуванням ОСОБА_5 . Уникнути зіткнення йому не вдалося в результаті чого відбулося ДТП та загинула ОСОБА_5 .
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України.
З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються його особи, та доказів щодо цивільних позовів.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор та представники потерпілих не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України.
Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відсутні обставин, які обтяжують покарання.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює водієм в ТОВ "АТП 1971" та по сумісництву водієм у ПСП «Кристал», виключно позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, на диспансерному обліку у лікаря- нарколога «Тростянецької ЦРЛ» не перебуває, під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецької ЦРЛ» не знаходиться, відшкодував потерпілим завдану шкоду, в результаті чого під час розгляду кримінального провадження представники потерпілих подали заяви про залишення без розгляду цивільних позовів (про що судом винесено ухвалу 19 листопада 2021 року), відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом`якшуючі покарання обставини, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про застосування амністії, в якому просить звільнити його від відбування призначеного покарання у кримінальній справі на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та зазначає, що в нього є неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч.1 ст. 15 вказаного Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який є необережним злочином та, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Такий злочин вчинено 01 листопада 2016 року, тобто до дня набрання Законом України «Про амністію у 2016 році» чинності, та на день набрання чинності зазначеним Законом має дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а.с.235/, якій не виповнилося 18 років та щодо якого не позбавлений батьківських прав.
Враховуючи наведене, вимоги п.«в» ст. 1, ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», а також й те, що обвинувачений як за основним місцем роботи так і за сумісництвом працює водієм, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі та від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
У кримінальному провадженні ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди завданої злочином /т.1 а.с.20/, в якому просить стягнути з відповідача страхової компанії «Оранта» на його користь причинену в результаті пошкодження автомобіля майнову шкоду в розмірі 60600 грн., судові витрати стягнути відповідно до Закону та розгляд справи проводити без його участі. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.10.1, п.11.3 Правил дорожнього рухута зіткнення автопоїзда із належним йому автомобілем «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_3 водій вказаного автомобіля ОСОБА_5 загинула на місці, а його автомобіль «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_3 було пошкоджено і відновленню не підлягає. В результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення йому було спричинено майнову шкоду, яка відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №8/Д/17 від 03.02.2017 становить 59100 грн. та за проведення дослідження ним сплачено 1500 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автопоїзда марки «Краз 64431» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , напівпричепа «ВАРЗ 0192» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_4 застрахована в страховій компанії «Оранта» відповідно до договорів від 04.10.2016 №АК/0382071 - на автомобіль, і №АК/0382067 - на напівпричіп. Дані договори укладено між страховою компанією «Оранта» і ПСП «Кристал». Згідно з даних договорів за спричинення майнової шкоди страховою компанією відшкодовується майнова шкода в розмірі 200000 грн.
Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, який в подальшому було змінено /т.4 а.с.65-66/, в якому просить стягнути з відповідача страхової компанії «Оранта» на її користь моральну шкоду в розмірі 17400 грн., судові витрати стягнути відповідно до Закону. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.10.1, п.11.3 Правил дорожнього рухута зіткнення автопоїзда із автомобілем «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_3 водій вказаного автомобіля ОСОБА_5 , яка була її дочкою, загинула на місці. Цивільно-правова відповідальність водія автопоїзда марки «Краз 64431» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричепа «ВАРЗ 0192» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 застрахована в страховій компанії «Оранта» відповідно до договорів від 04.10.2016 №АК/0382071 - на автомобіль, і №АК/0382067 - на напівпричіп. Дані договори укладено між страховою компанією «Оранта» і ПСП «Кристал». Найбільша цінність - це людина та її життя. В результаті вчинення кримінального правопорушення була позбавлена життя її дочка ОСОБА_5 у зв`язку з чим їй спричинено моральну шкоду. Як на правову підставу покликається на вимоги ст. ст. 3, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1168 ЦК України. Зазначає, що станом на 01 листопада 2016 року мінімальна заробітна плата становила 1450грн., а тому страхова компанія «Оранта» має відшкодувати 17400 грн. моральної шкоди.
Потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, який в подальшому було змінено /т.4 а.с.67-68/, в якому просить стягнути з відповідача страхової компанії «Оранта» на його користь в зв`язку зі смертю його дружини причинену йому майнову шкоду в розмірі 73059грн. та моральну шкоду в розмірі 17400 грн. судові витрати стягнути відповідно до Закону. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.10.1, п.11.3 Правил дорожнього рухута зіткнення автопоїзда із автомобілем «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_3 водій вказаного автомобіля ОСОБА_5 , яка була його дружиною, загинула на місці. В результаті вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, загинула його дружина. В зв`язку з цим йому була причинена майнова шкода. На похорони дружини ним було потрачено кошти в сумі 9189 грн., що підтверджено документально товарними чеками та накладними, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Також ним придбано пам`ятник на могилу, на що витрачено 63870 грн. Всього спричинено майнову шкоду на загальну суму 73059 грн., яка не відшкодована і він має право на відшкодування спричиненої майнової шкоди. Цивільно-правова відповідальність водія автопоїзда марки «Краз 64431» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , напівпричепа «ВАРЗ 0192» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_4 застрахована в страховій компанії «Оранта» відповідно до договорів від 04.10.2016 №АК/0382071 - на автомобіль, і №АК/0382067 - на напівпричіп. Дані договори укладено між страховою компанією «Оранта» і ПСП «Кристал». Згідно з даних договорів за спричинення майнової шкоди страховою компанією відшкодовується майнова шкода в розмірі 200000 грн. Шкода в розмірі 73059 грн., яка спричинена йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при якій загинула його дружина, охоплюється лімітом відповідальності страховика, а тому має бути відшкодована страховою компанією. Найбільша цінність - це людина та її життя. В результаті вчинення кримінального правопорушення була позбавлена життя його дружина ОСОБА_5 , дорога йому людина, помічник та опора і це найбільше горе, яке може бути спричинено взагалі у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду. Як на правову підставу відшкодування моральної шкоди покликається на вимоги ст. ст. 3, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1168 ЦК України. Зазначає, що станом на 01 листопада 2016 року мінімальна заробітна плата становила 1450 грн., а тому страхова компанія «Оранта» має відшкодувати 17400 грн. моральної шкоди.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження представником цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» було подано заперечення на позовні заяви ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , в яких з відповідним обгрунтуванням просить залишити їхні позовні заяви без розгляду.
Цивільний відповідач ПАТ «НАСК «Оранта», будучи повідомленими про розгляд справи про що в матеріалах кримінального провадження наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, неодноразово в судові засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Представники потерпілих-цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримали подані потерпілими позовні заяви зі зміненими позовними вимогами /т.4 а.с.65-69/.
Вирішуючи питання щодо цивільних позовів, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною першою статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд не бере до уваги доводи представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» про те, що цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 необхідно залишити без розгляду, оскільки позивачі в досудовому порядку до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявами про виплату страхового відшкодування не зверталися. При цьому суд звертає увагу на вимоги ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому. Згідно з вимогами ч.3 ст. 129 КПК України суд залишає позов без розгляду у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу.
Оскільки у справі винесено обвинувальний вирок та не настали обставини, передбачені ч.1 ст. 326 КПК України, то підстав для залишення позовів без розгляду, як на це наголошує представник цивільного відповідача, немає.
При цьому також слід взяти до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №465/4287/15 від 11 грудня 2019 року, відповідно до якого діючим законодавством не передбачено обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика чи до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон N 1961-IV), та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
В своїх запереченнях ПАТ «НАСК «Оранта» на позовну заяву ОСОБА_7 зазначила, що згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №АК/0382071 - на тягач та №АК/0382067 - на напівпричіп, ПАТ «HACK «ОРАНТА» застрахувала цивільно-правову відповідальність приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал». 01.11.2016 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю тягача марки «КРАЗ 64431» номерний знак НОМЕР_1 , напівпричепа «ВАРЗ 0192» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що належить ОСОБА_12 та автомобіля марки «ВАЗ 21074», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , що належить ОСОБА_7 . Сам позивач ОСОБА_7 в досудовому порядку до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. Вважають наданий висновок експерта №8/Д/17 від 03.02.2017 незаконним, проведеним з порушенням методики. Стверджують, що якби позивач звернувся належним чином до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування з відповідними додатками до неї, передбаченими cт. 35 Закону, то в такому разі йому було б відшкодовано страхове відшкодування по майну (у зв`язку зізнищеннямавтомобіля) 55712,70 грн. (вартість автомобіля до ДТП відповідно до Дослідження №88077ВІ-16.02/5 металобрухт) 1699,50 грн. (вартість автомобіляпісля ДТП відповідно до Дослідження№88077ВІ-16.02/5 металобрухт), 510,00 грн. (франшиза - сума, яка не виплачується) 53 503,20 грн. На підтвердження заперечень ПАТ «НАСК «Оранта» надало до суду Дослідження №88077ВІ-16.02/5 металобрухт від 16.02.2017, з якого вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 55712,70грн.; вартість металобрухту автомобіля ВАЗ 21074, держномер НОМЕР_3 , складає 1699,50 грн. /т.1 а.с.180-183/.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналогічне положення закріплене в п. 4 Постанови Пленуму ВСС України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з п.36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до п.37.1.1, п.37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у п.37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Даний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №465/4287/15.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 01 листопада 2016 року, а позов до суду ОСОБА_7 подано 24 лютого 2017 року, тобто в межах установленого законом річного строку.

При обчисленні суми, яка підягає стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 суд бере до уваги дослідження №88077ВІ-16.02/5 металобрухт від 16.02.2017 при цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відноалювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з п.7.17 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ (колісного транспортного засобу), перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальиий ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до дослідження №88077ВІ-16.02/5 металобрухт, складеного 16.02.2017 встановлено, що огляд пошкодженого автомобіля ВАЗ 21074 д/н НОМЕР_3 проводився аварійним комісаром ОСОБА_13 , при виконанні дослідження використовувався довідник «Бюлетень автотоварознавця» ДНДІСЕ ІОЦ СЕУ, випуск №91, що діяв на момент ДТП 01.11.2016, тобто таке проведено з дотриманням норм чинного законодавства, та підлягає застосуванню при обрахунку завданої шкоди.

Згідно з висновком викладеним у дослідженні №88077ВІ-16.02/5 металобрухт матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ВАЗ 21074, держномер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 55712,70 грн.; вартість металобрухту автомобіля ВАЗ 21074, держномер НОМЕР_3 , складає 1699,50 грн. /т.1 а.с.180-183/.

Отже з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 підлягає до стягнення сума 53503,20 грн. (55712,70 грн. (вартість автомобіля до ДТП відповідно до дослідження №88077ВІ-16.02/5 металобрухт) 1699,50 грн. (вартість автомобіля після ДТП відповідно до дослідження) - 510,00 грн. (франшиза - сума, яка не виплачується) = 53503,20 грн.)
Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем ОСОБА_7 у справі понесені судові витрати на суму 1489, 51 грн., що підтверджується чеком /т.1 а.с. 46/.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7 , розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1315,09 грн. (53503, 20 грн. розмір задоволених вимог х 100/ 60600 грн. розмір заявлених позовних вимог = 88,29 % задоволених вимог; 1489, 51 грн. х 88,29% /100 % = 1315,09 грн. розмір понесених витрат, що підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог).
Згідно з п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія автопоїздом марки «Краз 64431» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , напівпричепа «ВАРЗ 0192» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_4 застрахована в страховій компанії «Оранта» відповідно до договорів від 04.10.2016 №АК/0382071 - на автомобіль, і №АК/0382067 - на напівпричіп.
Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Сам факт загибелі дочки та дружини ОСОБА_5 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 травня 2016 року установлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі 1450 гривень.
Отже загальний розмір такого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), стосовно одного померлого становить 17 400 грн (12 х 1450 грн).
Враховуючи, що максимальний розмір моральної шкоди у таких випадках складає 17400 грн., а право на відшкодування моральної шкоди має мати загиблої ОСОБА_5 - ОСОБА_8 та чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , то відповідно їхні цивільні позови про стягнення моральної шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта» слід задоволити частково та стягнути з цивільного відповідача на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 8700 грн.
Щодо стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.
У позовній заяві ОСОБА_9 просить стягнути з страхової компанії майнову шкоду на суму 73059 грн., а саме: на похорони дружини кошти в сумі 9189 грн., також на придбання пам`ятника на могилу, на що витрачено 63870 грн.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству;
Згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Як вбачається з довідки виданої виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 28.12.2016 №1510 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і похорони проводив ОСОБА_9 чоловік /т.1 а.с.82/.
На підтведження позовних вимог ОСОБА_9 надано:
товарний чек від 26.01.2017 на придбання комплекту: пам`ятника -11500 грн., художня робота 11070, фігурна огорожа з шарами 10800 грн., плитка гранітна «Лєзнік» 10000грн., стіл з лавочкою 6500 грн., фігурна арка з каменю «Лєзнік» 14000 грн., всього 63870 грн. /т.1.а.с.83;
товарний чек від 01.11.2016 на придбання: хустка ритуальна 20шт. по 30 грн., рушники 20 шт. по 20 грн., вінок 1 шт. 200 грн., всього на суму 1200 грн. /т.1 а.с.84/.
товарний чек від 01.11.2016 на придбання: труно 2500 грн., хрест ковка 240 грн., табличка 20 грн., гірлянда 2 шт. по 60 грн., наволочка 25 грн., вінок 80 грн., хустки 2 шт. по 12 грн., всього на суму 3009 грн. /т.1 а.с.85/.
накладну від 02.11.2016 на придбання: рушник «Баня» 10 шт. по 150 грн., рушник «Кухня» 15 шт. по 60 грн., плаття жіноче 58р. 850 грн., панчохи жіночі «Коntе» 75 грн., туфлі жіночі 40р. 980 грн., комплект білизни 675 грн., всього на суму 4980 грн. /т.1 а.с.86/.
Отже, позивачем ОСОБА_9 підтверджено здійснення ним витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Разом з тим законом обмежений загальний розмір такого відшкодування, який стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Таким чином з врахуванням вимог п.27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з ПАТ «НАСК «Оранта» слід стягнути на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у зв`язку із здійсненням витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 17400 грн. (12х1450 грн.=17400 грн.)
Враховуючи наведене в решті позовних вимог позивачів слід відмовити.
Частиною першою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно з п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з квитанції до прибуткового касового ордеру №9 від 11.09.2017 від ОСОБА_9 на підставі угоди про надання правової допомоги як потерпілому на користь адвоката ОСОБА_10 прийнято 5000 грн. /т.4 а.с.206/.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №11 від 11.09.2017 від ОСОБА_14 та ОСОБА_8 за надання правової допомоги на користь адвоката ОСОБА_11 прийнято 5000 грн. /т.4 а.с.205/. В судовому засіданні адвокат ОСОБА_11 уточнив, що оскільки потерпілий ОСОБА_14 помер у листопаді 2019 року, то просить стягнути відповідно 2500 грн. за надання правої допомоги потерпілій ОСОБА_8 .
Щодо понесених потерпілими витрат на правову допомогу суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, її складності, дійшов висновку, що витрати на професійну правову допомогу потеріплим підлягають до задоволення та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих.
Частиною другою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно з довідками про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000356 (судова справа №147/75/17): 1/ до висновку експерта від 22.11.2016 №900а становлять 703,68 грн. /т.1 а.с.209/; 2/ до висновку експерта від 29.11.2016 №898а становлять 703,68 грн. /т.1 а.с. 217/; 3/ до висновку експерта від 29.11.2016 №837а становлять 703,68 грн. /т.1 а.с. 223/; 4/ до висновку експерта від 03.04.2018 №22 становлять 8008,00 грн. /т.2 а.с.86/; 5/ до висновку експерта від 04.04.2018 №23 становлять 4576,00 грн. /т.2 а.с.95/; 6/ до висновку експерта від 06.04.2018 №24 становлять 4576,00 грн. /т.2 а.с.103 /.
Отже, з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати за проведення експертиз в сумі 19271,04 грн.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 127-129, 368-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Заяву ОСОБА_4 про застосування до нього пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та від відбування додаткового покарання у виді 1 (одного) року позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування майнової шкоди завданої злочином задовільнити частково.
Стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 53503,20 грн. (п`ятдесят три тисячі п`ятсот три гривні 20 коп.) та 1315, 09 грн. (одну тисячу триста п`ятнадцять гривень 09 коп.) понесених судових витрат.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, задовільнити частково.
Стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 8700 грн. (вісім тисяч сімсот гривень).
Цивільний позов ОСОБА_9 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовільнити частково.
Стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 17400 грн. (сімнадцять тисяч чотириста гривень) грн. та моральну шкоду, заподіяну смертю особи, в розмірі 8700 грн. (вісім тисяч сімсот гривень).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 19271,04 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті сімдесят одна гривня 04 коп.).
Речові докази у кримінальному провадженні:
автомобіль «Краз 64431» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричеп «ВАРЗ 0192» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_12 ,
автомобіль «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1