Провадження № 1-кп/947/26/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2021 м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарі судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши в приміщені суду у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000579 від 14.02.2017, в редакції обвинувального акту від 06.02.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Калчева Болградського району Одеської області, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, є батьком від попереднього шлюбу двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за останнє відомим місцем в орендованому житлі за адресою: АДРЕСА_2 , міг проживати у квартирі дружини за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_17 ,
неповнолітньої потерпілої ОСОБА_18 , її законного представника ОСОБА_19 , представника адвоката ОСОБА_20 ,
обвинуваченого ОСОБА_16 , його захисника адвоката ОСОБА_21 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_16 умисно вчинив кримінальне правопорушення проти статевої свободи і недоторканності особи за наступних обставин. Так, 14.02.2017 близько 01:00 год., у ОСОБА_16 , який знаходився біля автозаправної станції «Сокар», розташованої по вулиці Люстдорфська дорога, 90 в місті Одесі, виник умисел направлений на задоволення статевої пристрасті шляхом вступу у статеві відносини із застосуванням фізичного насильства. В цей час він побачив неповнолітню ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка йшла по вулиці Космонавта Комарова в місті Одесі, яку він визначив об`єктом своїх злочинних намірів. З метою реалізації задуманого ОСОБА_16 направився слідом за ОСОБА_18 , рухаючись на невеликій відстані від неї, обираючи безпечну обстановку. Обравши безлюдне місце, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, враховуючи темну пору доби - нічний час, використовуючи заздалегідь підготовлений металевий ключ, ОСОБА_16 наздогнав потерпілу в провулку біля будинку №27/32 по Люстдорфській дорозі в місті Одесі, підійшов до неї ззаду та з метою подолання її опору і запобігання останній можливості покликати на допомогу, закрив лівою рукою рот потерпілої, приставивши до тулуба в області ребер справа металевий ключ, який потерпіла сприйняла як ніж, тобто погрожуючи насильством небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_18 , чим сприяв виникненню у потерпілої гострої афектовно-шокової реакції з афектом страху і психогенною дезорганізацією мислення та втрату усвідомлено-вольової поведінки, внаслідок чого остання не могла чинити опір його діям. Після цього, використовуючи безпорадний стан потерпілої, а саме: психічну безпорадність, порушуючи її право на статеву свободу, нормальний розвиток неповнолітньої ОСОБА_18 та всупереч справжньому волевиявленню останньої, ОСОБА_16 вступив з нею у статеві відносини у формі природного статевого акту, під час якого, шляхом нанесення удару по сідниці, спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця правої сідниці, та спричинив крововилив в слизову оболонку правої щоки внаслідок стискання рота потерпілої, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
У світлі формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, суд кваліфікує умисні дії ОСОБА_16 за ч.3 ст.152 КК України за кваліфікуючими ознаками: зґвалтування, тобто статеві зносини з неповнолітньою особою, із погрозою застосування фізичного насильства та його застосуванням.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_16 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, не визнав і показав, що він не вступав у статеві зносини із неповнолітньою потерпілою та був випадково затриманий працівниками поліції на зупинці громадського транспорту. Під впливом незаконних дій працівників поліції, які застосовували до нього фізичне насильство, провівши дві доби у відділі поліції без їжі і відпочинку та без професійної допомоги адвоката, який з`явився в нього лише через два тижні після затримання, він вимушений був обмовити себе у зґвалтуванні в обмін на покарання із звільненням від його відбування з випробуванням. Тому він погодився із показами потерпілої, підписав усі надані слідчим документи, та під диктовку слідчого написав явку із зізнанням.
Незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена сукупністю наступних доказів.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_18 у судовому засіданні показала, що 13.02.2017 вона пішла на прогулянку в парк разом із своєю подругою ОСОБА_22 , де вони зустрілись та гуляли з двома знайомими їм хлопцями. Під час прогулянки вона і ОСОБА_22 алкогольні напої не вживали. Близько 24:00 вони вдвох повертались з прогулянки по домівках та на перехресті вулиць Генерала Петрова і Комарова розійшлися і кожна пішла в напрямку свого дома. Коли вона, ОСОБА_18 , проходила поряд з АЗС «Сокар», розташованої на Люстдорфській дорозі, 90, вона помітила, як за нею пішов незнайомій їй чоловік, який переслідував її приблизно 10 хвилин. Їй стало лячно і вона зателефонувала подрузі ОСОБА_22 , з якою щойно розлучилася, та повідомила їй про це. Вона продовжувала розмовляти із ОСОБА_22 по телефону задля подолання страху, рухаючись по провулках, поки не побачила свій дім. Тоді вона заспокоїлася, закінчила розмову із подругою, але в цей час несподівано до неї ззаду підбіг той незнайомець, який її переслідував, як потім вона дізналася від нього - ОСОБА_16 . Вона зненацька впала на землю. Він обхопив її, підняв її на ноги, долонею правої руки зажав рота, засунувши пальця в рот, щоб вона не могла кликати на допомогу, а іншою рукою щось тверде і гостре приставив у бік. Вона подумала, що це ніж і злякалася за своє життя ще більше. Він сказав, щоб вона не голосила і слухалася його. В такому положенні він відтягнув її на кілька метрів до кінця провулка. Він трохи послабив хватку і вона стала благати не чіпати її, пропонувала йому свій мобільний телефон, оскільки думала, що він грабіжник, на що ОСОБА_16 відповів, що телефон йому не потрібен та наказав стягнути джинси і нижню білизну. Вона плакала та просила ОСОБА_16 не чіпати її, повідомила йому, що їй нема 16 років. Незважаючи на це, попри її благань, ОСОБА_16 притримуючи її, однією рукою допоміг зняти з неї джинси і труси, потім спустив свої штани та труси, нагнув її вперед обличчям до паркану та, стоячи позаду, проти її волі вступив із нею у природній статевий контакт, в ході якого ударами руки спричинив їй синець на правій сідниці. Через деякий час ОСОБА_16 закінчив статевий акт. Куди він здійснив сім`явиверження, вона чітко сказати не може. Після цього вона самостійно вдягнулась і, перебуваючи у заляканому стані, побоюючись розправи над собою, роблячи вигляд, що вона спокійна, на пропозицію ОСОБА_16 викурила з ним по цигарці, відповідаючи на його питання. Під час спілкування вона перебувала обличчям до ОСОБА_16 і добре роздивилася та запам`ятала його обличчя. Він трохи провів її до хвіртки присадибної ділянки, де вона на його вимогу надала йому свій номер телефону. Після цього він відійшов трохи поодаль, а вона зателефонувала матері, щоб та, як найшвидше, відчинила хвіртку. Коли її мати відчинила хвіртку, вона, ОСОБА_18 , дуже швидко вбігла в дім та стала плакати, нікого до себе не підпускала. Перебуваючи в домі, вона розповіла матері, що її зґвалтував невідомий чоловік неподалік від додому. Далі потерпіла повідомила, що незважаючи на заборони матері, вона все ж таки підмилась із застосуванням мила, бо їй було соромно, противно, огидно і вона намагалася позбутися від усього, що нагадувало цю подію. ЇЇ мати подзвонила кумі - ОСОБА_23 і повідомила про те, що сталося. ОСОБА_23 зі своєю донькою ОСОБА_22 відразу ж прибули до них. ОСОБА_23 подзвонила у поліцію і повідомила про злочин. Через деякій час приїхала слідчо-оперативна група. В той час, коли поліція була у них в житлі, на її, ОСОБА_18 , телефон подзвонив ОСОБА_16 . Вона увімкнула на телефоні голосний зв`язок і під контролем поліції продовжила розмову з ним. В ході розмови він спитав у неї про стан здоров`я, на що вона повідомила йому, що він зламав їй зуба, коли закривав долонею руки її рот. Він пообіцяв дати їй грошей на лікування. Виконуючи доручення поліції, вона тут же домовилась з ОСОБА_16 про наступну зустріч біля заправки «Сокар», розташованої по вулиці Люстдорфська дорога, 90. ОСОБА_16 затримали того ж дня, коли він прийшов до неї на зустріч. В завершення потерпіла показала, що вона раніше мала досвід статевих відносин з різними чоловіками. Але до цієї події вона тривалий час не була в інтимній близькості з чоловіками, у т.ч. зі знайомими хлопцями, з якими гуляла із подругою в той вечір. Після зґвалтування вона завагітніла. Вагітність вона перервала медикаментозно, оскільки це була небажана дитина.
Мати неповнолітньої потерпілої ОСОБА_18 - ОСОБА_19 , її законний представник, пояснила, що 13.02.2014 її донька гуляла в парку разом зі своєю подругою ОСОБА_22 і знайомими хлопцями. Донька мала повернутись додому у півночі. В обумовлений час донька не прийшла до дому і через деякий час вона зателефонувала їй. Донька швидко відповіла їй, що буде через 15 хвилин. Розмова відбулася 14.02.2017 у першій годині. Через деякий час донька зателефонувала їй та попросила відкрити хвіртку у двір та кинула слухавку. ЇЇ насторожив голос доньки, який був незвичайно схвильований. Вона, не взуваючись, босоніж вибігла на зустріч доньки, відчинила хвіртку, в яку вбігла схвильована донька, що також було дивним. Вона озирнулася по сторонах і у кількох метрах від хвіртки побачила чоловіка, який спокійно стояв, притулившись до паркану, і дивився у їх сторону. Після затримання вона дізналася, що тим чоловіком був ОСОБА_16 . Подивившись на нього, роздивившись його обличчя під вуличним освітленням, вона повернулася додому, де її донька, забившись у кут, в сльозах повідомила їй, що її зґвалтував чоловік, який стояв у провулку. Дочка була в істериці, скаржилася на зламаний зуб, була залякана. Вона, ОСОБА_19 , відразу подзвонила кумі - ОСОБА_23 і запросила її прийти. Незважаючи на її, ОСОБА_19 , заперечення, дочка все ж таки пішла до ванної кімнати і помилася, бо їй було огидно. Невдовзі прийшла ОСОБА_23 разом із своєю донькою ОСОБА_22 . Дізнавшись про зґвалтування, ОСОБА_23 подзвонила до поліції і заявила про вчинений злочин. Коли прибула поліція на телефон доньки зателефонував кривдник. Донька увімкнула голосну функцію і всі присутні мали можливість слухати їх розмову. Під час розмови кривдник цікавився самопочуттям доньки, яка повідомила йому що він зламав їй зуба, а той, не здивувавшись про що йде мова, обіцяв допомогти грошима. Донька і ОСОБА_16 також спілкувалися по Вайберу. За вказівкою поліції донька домовилась з ОСОБА_16 про зустріч, на якій співробітники поліції затримали ОСОБА_16 . На питання поліцейських донька пояснила, що телефонами вони обмінялися відразу ж після її зґвалтування, оскільки вона, побоюючись за своє життя, не могла відмовити йому в його проханні дати номер телефону. В цю ж ніч за направленням слідчого вони всі поїхали на медичне освідування.
Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні показала, що вона є близькою подругою родини потерпілої та хрещеною мамою ОСОБА_18 13.02.2014 у вечері її донька ОСОБА_22 гуляла разом з ОСОБА_18 і їх знайомими хлопцями в парку. Вона була у гостях у ОСОБА_19 . Біля 23:00 вона пішла додому. Її донька повернулась додому на початку першої години 14.02.2017. Десь на початку другої години 14.02.2017 їй зателефонувала ОСОБА_19 та повідомила, що її доньку зґвалтували. Вона одразу зі своєю донькою приїхали до дому потерпілої та викликала поліцію. Вона бачила, що хресниця перебувала в істериці, плакала, була налякана. Зі слів хресниці вона дізналася, що її, погрожуючи ножем, зґвалтував незнайомий чоловік, який переслідував її від АЗС «Сокар» та наздогнав в провулку. Він рукою з силою зажав їй рота, щоб вона не могла кликати на допомогу, при цьому пошкодив зуба. Після її зґвалтування кривдник проводив хресницю до її дому, на його прохання ОСОБА_18 дала свій номер телефону. На телефон хресниці кривдник у ту ж ніч дзвонив і писав смс-повідомлення. У розмові з ОСОБА_19 вона дізналася, що та бачила в обличчя кривдника. В цю ж ніч за направленням слідчого вони всі поїхали на медичне освідування.
Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні показала, що вона є близькою подругою ОСОБА_18 13.02.2014 у вечері вони з їх знайомими хлопцями гуляли в парку. Біля півночі вони пішли до домівках. Хлопці їх не проводжали. Спочатку вони йшли вдвох, а потім кожна пішла до свого будинку. Коли вона йшла додому, їй подзвонила ОСОБА_18 і повідомила, що їй страшно, бо за нею йде невідомий чоловік і вона просила говорити з нею, поки вона не дійде до дому. Потім вони завершили розмову, бо подруга наближалася до свого будинку. Десь на початку другої години 14.02.2017 її матері зателефонувала ОСОБА_19 та повідомила, що ОСОБА_18 зґвалтували. Вона одразу зі своєю мамою приїхали до дому ОСОБА_24 . Поліції ще не було. Вона бачила, що її подруга перебувала в істериці, плакала, була налякана. З її слів вона дізналася, що її, погрожуючи ножем, зґвалтував незнайомий чоловік, який переслідував її від АЗС «Сокар» та наздогнав в провулку. Він рукою зажав їй рота, щоб вона не могла кликати на допомогу. Він сильно рукою тримав, бо при цьому пошкодив зуба. Після зґвалтування він проводив подругу до її дому. Під час спілкування з кривдником подруга добре роздивилася його, вони обмінялися номерами телефонів. Коли вони у цю ж ніч були вдома у ОСОБА_24 , на телефон подруги подзвонив кривдник, цікавився станом здоров`я, обіцяв грошей на лікування зуба, писав їй смс-повідомлення. ОСОБА_18 за порадами поліцейських домовилась з кривдником про зустріч. В цю ж ніч за направленням слідчого вони всі поїхали на медичне освідування.
Вказані показання потерпілої, свідків суд визнає належними і допустимими доказами оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а також отримані в порядку, встановленому законом і безпосередньо досліджені судом.
Тобто, цими показаннями в їх сукупності, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст.84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення, зокрема те, що 14.02.2017 близько 01:00 години біля будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_16 умисно, проти волі неповнолітньої ОСОБА_18 , вступив з нею у статеві зносини, погрожуючи фізичною розправою та застосовуючи при цьому фізичне насильство.
Вина ОСОБА_16 у вчиненні зґвалтування неповнолітньої, крім наведених вище доказів, також доказується сукупністю інших письмових доказів, досліджених судом у порядку ст.358 КПК України документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості про факти і обставини, що встановлюються судом під час кримінального провадження:
- Повідомлення 102, згідно якого ОСОБА_23 14.02.2017 о 01:41 год. повідомила правоохоронний орган про зґвалтування ОСОБА_18 ;
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.02.2017, згідно якого ОСОБА_19 повідомляє правоохоронний орган про зґвалтування невідомим чоловіком її неповнолітньої доньки ОСОБА_18 під загрозою застосування ножа;
- Витягом з ЭРДР про реєстрацію кримінального правопорушення;
- Протоколом огляду місця події від 14.02.2017 з фототаблицею, яким оглянута ділянка місцевості, яка розташована біля будинку АДРЕСА_4 , яка представляє собою провулок між парканами;
- Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2017, згідно якого потерпіла ОСОБА_18 в присутності своєї матері ОСОБА_19 та понятих впізнала ОСОБА_16 за загальними ознаками зовнішності, формою очей, носа, обличчя, як особу, яка 14.02.2017 близько 01:00 проти її волі із погрозою і застосуванням фізичної сили, погрожуючи ножем, зґвалтувала її;
- Висновками судово-медичних експертиз №393 від 14.02.2017, №1536 від 18.05.2017, згідно яких у потерпілій ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодження у виді: крововиливу в слизову оболонку правої щоки, синців правої сідниці. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразились. Такими тупими предметами могли бути зуби, рука. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце стиснення, удар. Крововилив в сльозову оболонку правої щоки у постраждалої міг утворитися при вказаному нею механізмі, тобто при стисканні тканин правої щоки між зубами. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень слід вважати, що вони виникли в термін до однієї доби до початку проведення експертизи, тобто могли бути спричинені 14.02.2017. Крововилив в слизову оболонку правої щоки, синці правої сідниці як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Яких-небудь свіжих тілесних ушкоджень в області зовнішніх статевих органів та ануса у ОСОБА_18 не виявлено. На теперішній час у ОСОБА_18 в області 7-го зуба справа на верхній щелепі мається глибока форма карієса (захворювання зуба). Слід вважати, що 14.02.2017 могла мати місце травмуюча дія на каріозно змінений 7-ий зуб справа на верхній щелепі з подальшим його частковим руйнуванням. Однак, згідно п.4.7 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень загострення попередніх захворювань та ушкодження хворобливо змінених тканин після заподіяння тілесних ушкоджень не повинно враховуватися при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень;
- Висновком судово-медичної експертизи №341/10-Д від 14.02.2017, згідно якого у двох мазках і тампоні із вмістом піхви ОСОБА_18 виявлені одиничні сперматозоїди. Тілесних ушкоджень, а також ушкоджень у ділянці зовнішніх статевих органів та ануса у ОСОБА_18 не виявлено;
- Висновком комплексної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 21.06.2017 №270, згідно якої встановлено, що в результаті зґвалтування у ОСОБА_18 має місце посттравматичний стресовий розлад. Під час зґвалтування ОСОБА_18 не могла надавати більш активний опір ґвалтівнику, на що впливали особливості ситуації (безлюдне місце, темний час доби, фізична перевага обвинуваченого і т.д.), а також емоційний стан потерпілої, що надавав паралізуючий вплив емоцій на поведінку і діяльність. Патологічної схильності до фантазування і підвищеної сугестивності випробувана не виявляє. Будь-яких індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на об`єктивність її показань у справі підекспертна не виявляє;
- Висновком комісійної амбулаторної судово-медичної експертизи від 07.10.2020 №142, на підставі даних якої встановлено, що потерпіла ОСОБА_18 за своїм антропометричним даним досягла статевої зрілості, матричний вік її відповідав білологічному віку, вона відповідала особі жіночої статі, яка досягла повноліття. Розбіжності у висновках експертів, які ґрунтуються на результатах первинного огляду відразу після події від 14.02.2017, висновок експерта №341/10-д від 14.02.2017, і яке ґрунтується на результатах вторинного огляду в цей же день через 13 годин після первинного огляду, висновок експерта №393 від 14.02.2017, обумовлені як індивідуальними поглядами так і часом огляду (глибока ніч і повний день). Наявність виявлених 14.02.2017 у ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, характер, механізм і давність їх утворення підтверджуються.
- Показами експерта ОСОБА_25 , яка входила до складу комісії експертів, яка за клопотанням сторони захисту розтлумачила і доповнила висновки комісійної амбулаторної судово-медичної експертизи потерпілої від 07.10.2020 №142.
- Висновком комплексної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 26.07.2017 №319, на підставі даних якої встановлено, що ОСОБА_16 в період часу, що стосується вчинення кримінального правопорушення, повною мірою міг правильно розуміти характер подій, що відбуваються, і їх можливі наслідки. ОСОБА_16 не виявляв і не виявляє яких-небудь індивідуально - психологічних особливостей, які могли би суттєво вплинути на його свідомість і діяльність у досліджуваній у справі ситуації. Дії ОСОБА_16 у досліджуваній у справі ситуації носили цілком цілеспрямований характер, відрізнялися спланованістю, повною усвідомленістю та цинічною причетністю до подій, що відбуваються, формально потуранням сприйняття морально-етичного компоненту досліджуваного злочину й прагненням самоствердження за рахунок приниження тих, хто слабкіше за нього. У якому-небудь юридично-значимому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність, у досліджуваній по справі ситуації ОСОБА_16 не перебував. Він міг під час вчинення злочину перебувати у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння, яке не вплинуло на порушення свідомості, він був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_16 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
На підставі наведеного висновку суд визнає ОСОБА_16 осудним.
Оцінюючи вищезазначені докази, суд приходить висновку, що всі вони належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_16 у вчинені інкримінованого злочину доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Більш того, підстав для визнання показів потерпілої і свідків сумнівними з точки зору можливого обмовлення ними обвинуваченого немає, бо потерпіла, свідки і обвинувачений, кожний окремо, показали, що до події кримінального правопорушення вони не знали обвинуваченого, а обвинувачений не знав потерпілу і свідків. До того ж, кожна з допитаних судом осіб, у т.ч. обвинувачений, представлений професійним адвокатом, під час допиту свідків і потерпілої не робили заяв про те, що у обвинуваченого чи захисника є підстави сумніватися у правдивості показань цих осіб. Навпаки, обвинувачений підтверджував покази свідків і потерпілої в частині того, що підстав обмовляти його у цих осіб немає.

Разом з тим суд визнає неналежним доказом висновок судово-медичної імунулогічної експертизи від 10.08.2017 №705, яким встановлені групові приналежності крові потерпілої і обвинуваченого і яким не виявилося можливим висловитись про походження сперми від обвинуваченого ОСОБА_16 на ватному тампоні та мазку зі вмістом піхви ОСОБА_18 у зв`язку з відсутністю чітких результатів дослідження відносно наявності антигену А, властивого групі крові ОСОБА_16 , оскільки цей доказ сам по собі або у сукупності з іншими доказами прямо чи непрямо не підтверджує існування обставин, що підлягають дослідженню у кримінальному провадженні. При цьому потерпіла і свідки в цій частині показали, що потерпіла безпосередньо після вчиненого що до неї злочину підмилася із застосуванням мила. Потерпіла також надавала суперечливі покази про сім`явиверження у ОСОБА_16 : експерту що воно відбулося на асфальт, суду що воно відбулося у піхву.
Цей недопустимий доказ також сам по собі або у сукупності з іншими доказами не виправдовує ОСОБА_16 у вчиненому, оскільки, як зазначено вище, сукупність інших описаних доказів є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Показання обвинуваченого в частині застосування до нього незаконного фізичного і психологічного насильства з боку працівників поліції суд до уваги не сприймає, не зважаючи на те, що в матеріалах кримінального провадження наявне повідомлення лікаря від 21.02.2017 до відділу поліції, згідно якого у ОСОБА_16 , якого зі слів заявника 17.02.2017 побили поліцейські у райвідділку поліції, виявлені тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, кровоподтік обличчя. Вказане повідомлення було зареєстровано в діловодстві відділу поліції за номером ЄО 3673 від 21.02.2017. Вказане повідомлення лікаря і скарга ОСОБА_16 щодо незаконних дій працівників поліції були перевірені уповноваженими посадовцями органу внутрішніх справ, у т.ч. внутрішньої безпеки, а також прокурором, письмові відповіді на адресу заявника по яких були досліджені в судовому засіданні. Прийняті рішення не оскаржувалися ні обвинуваченим, ні його захисником з березня 2017 року. До того ж, як це видно з названих документів, тілесні ушкодження у ОСОБА_16 виявлені лікарем не відразу ж після того, як ОСОБА_16 17.02.2017 відпустили з відділу поліції під зобов`язання з`явлення до слідчого, а через чотири доби 21.02.2017. При цьому в документах не значиться, а обвинувачений в цій частині не показав, за яких обставин ОСОБА_16 опинився в лікарні. Отже, виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження через чотири дня після його звільнення могли утворитися в інший спосіб, не від дій поліцейських.
Доводи обвинуваченого і його захисника, викладених у письмовій промові в дебатах, про невинуватість ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю спростовуються сукупністю належних і допустимих доказів, досліджених судом. Суд критично ставиться до показів обвинуваченого і до доводів захисника, які спрямовані на відвернення кримінальної відповідальності обвинуваченого або пом`якшення висунутого обвинувачення і можливого кримінального покарання.
Так, за клопотанням сторони захисту в суді призначена і проведена комісійна амбулаторна судово-медична експертиза від 07.10.2020 №142 на предмет встановлення досягнення неповнолітньою ОСОБА_18 повноліття з метою перевірки версії сторони захисту про те, що ОСОБА_16 помилявся у віці потерпілої, прийнявши її за повнолітню особу жіночої статі. Вказаною експертизою, висновки якої розтлумачила в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 , версія сторони захисту про те, що обвинувачений помилявся у віці потерпілої, спростована. Більш того, потерпіла в цій частині показала, що вона перед початком примусового статево акту з нею прохала кривдника не робити цього і назвала йому свій вік. Але це, як встановлено судом, не зупинило ОСОБА_16 .

Сторона захисту також просила визнати недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2017, згідно якого потерпіла ОСОБА_18 в присутності своєї матері ОСОБА_19 та понятих впізнала ОСОБА_16 , як особу, яка 14.02.2017 близько 01:00 проти її волі із погрозою і застосуванням фізичної сили, погрожуючи ножем, зґвалтувала її, навівши наступні підстави: що потерпіла була присутня під час затримання ОСОБА_16 , бачила його, у т.ч. в відділі поліції, а потім їй ця ж особа була пред`явлена для впізнання; що потерпіла не зазначила, за якими ознаками вона може впізнати кривдника; що на момент пред`явлення для впізнання не був визначений процесуальний статус ОСОБА_16 ; що в протоколі слідчої дії маються інші грубі недоліки: не вказано, з приводу чого проводиться вказана слідча дія; за яких обставин потерпіла бачила цю особу; що ОСОБА_16 серед інших осіб зайняв місце №4, а фактично стояв третім, що в протоколі містяться деякі дописки тощо.
Суд вказаний доказ визнав допустимим і належним, а доводи сторони захисту суд визнає безпідставними з наступного. За відсутністю законодавче встановлених заборон слідчий був вправі обрати вид слідчої дії і провести впізнання особи, на яку напередодні прямо вказала потерпіла. Ця ж обставина відповідно до ч.2 ст.207 КПК України є підставою для законного затримання. Факт подальшого одночасного перебування потерпілої і затриманої особи в відділі поліції, де вони могли бачити один одного, не спростовує належність і допустимість вказаного доказу, оскільки потерпіла фактично впізнала кривдника, вказала правоохоронцям на нього перед його затриманням. До того ж, потерпіла в цій частині показала, що вона добре роздивилася ОСОБА_16 , коли після її зґвалтування вона стояла до нього обличчям і, продовжуючи боятися його, вимушено випалила з ним цигарку. Як видно з фотокарток додатку до протоколу пред`явлення осіб до впізнання, ОСОБА_16 фактично стояв третім і тримає в руках табличку із номером три. Тому вказівка проте, що ОСОБА_16 став четвертим серед осіб, є опискою, яка фактично спростовується іншими записами в протоколі, і сумніві того, що потерпіла впізнала саме ОСОБА_16 , не виникає. Інші недоліки щодо якості складання протоколу слідчої дії, на які звертає увагу захисник, відносяться суто до охайності, ретельності і професійної підготовки слідчого, які, як окремо, так і в сукупності, не можуть слугувати дієвою підставою для визнання вказаного протоколу слідчої дії недопустимим і неналежним.

Крім того, захисник просила визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 14.02.2017 дільниці місцевості, на якій вчинено кримінальне правопорушення, оскільки цей протокол є похідним від інших недопустимих доказів. Суд також не вбачає законних підстав для визнання цього доказу недопустимим, оскільки цей доказ по формі і за змістом відповідає вимогам КПК України, є самостійним, а не похідним джерелом доказів.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений під час досудового розслідування злочину звернувся до правоохоронного органу із щирим зізнанням у його вчиненні, письмово виклавши обставини його вчинення, які збіглися з встановленими у судовому засіданні обставинами. Разом з тим, обвинувачений під час судового розгляду відмовився від визнання вини, явки із зізнанням і щирого каяття.
Тому обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України судом не встановлено.
Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_16 є батьком двох малолітніх дітей 2014 і 2016 р.н., які народилися у шлюбі, які проживають окремо від ОСОБА_16 із їх матір`ю, яка у судовому порядку розірвала шлюб із ним; що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має захворювання на вірусний гепатит С, опанував професію слюсаря з ремонту автомобілів, має реєстрацію і мати похилого віку, інваліда другої групи загального захворювання; раніше не судимий. Суд також приймає до уваги спосіб життя обвинуваченого; характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; поведінку обвинуваченого як під час так і після вчинення злочинних дій; відсутність у ОСОБА_16 будь-якої негативної оцінки ним вчиненого.
В обвинувальному акті обставиною, яка обтяжує покарання, зазначено вчинення ОСОБА_16 злочину у стані алкогольного сп`яніння.
В судовому засіданні прокурор не довів наявність у ОСОБА_16 під час вчинення злочину стану алкогольного сп`яніння. Сам обвинувачений в цій частині під час допиту судом не зазначив про його алкогольне сп`яніння.
Тому суд виключає з числа обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, стан алкогольного сп`яніння.
Інших обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Разом з тим, суд враховує позицію неповнолітньої потерпілої, її матері та представника потерпілої про необхідність суворого покарання обвинуваченого.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Представником неповнолітньої потерпілої адвокатом ОСОБА_26 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_16 моральної шкоди, заподіяної злочином, в сумі 100000 грн. і витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що неповнолітня ОСОБА_18 у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_16 щодо неї зазнала душевних страждань, а також їй були спричинені тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 21.06.2017 №270 ОСОБА_18 в результаті зґвалтування перенесла посттравматичний стресовий розлад, що безумовно позначилося на її подальшому житті. ОСОБА_18 постійно відчуває страхи через спогади про її зґвалтування, погано спить ночами, боїться виходити з дому одна, вимушена була вчинити медикаментозний аборт.
Потерпіла і законний представник потерпілої підтримали заявлений цивільний позов.
В судовому засіданні обвинувачений заявлений цивільний позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки протиправних дій щодо ОСОБА_18 не вчиняв.
Крім того, захисник надала письмовий відзив, яким також заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Зокрема, у відзиві на цивільний позов зазначено, що розмір цивільного позову визначений позивачем без будь-яких обрахунків і обґрунтувань, без надання доказів, у т.ч. доказів на сплату гонорару адвокатові.
Представник неповнолітньої потерпілої адвокат ОСОБА_20 на відзив захисника на позов подав відповідь, який по суті дублює раніше заявлені позовні вимоги з проханням повного їх задоволення.
Крім того, адвокат ОСОБА_20 подав клопотання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу, саме з його участю, в сумі 43500 грн.
Обвинувачений додаткові вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не визнав.
Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
У відповідності до вимог ст.23 ЦК України, суд враховує вид, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступень вини обвинуваченого.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (з послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо.
Підстави цивільного позову ґрунтуються на вимогах ст.1167 ЦК України і підтверджуються дослідженими доказами з матеріалів кримінального провадження.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з глибини фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_18 , зусиль, необхідних для відновлення звичайного укладу життя, здійснення нею медикаментозного аборту тощо.
Разом з тим, відповідно до висновку експерта від 23.06.2017 №225 на підставі даних судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що генетичні ознаки біологічного матеріалу, отриманого внаслідок проведення медикаментозного переривання вагітності ОСОБА_18 не встановлено у зв`язку з недостатньою кількістю біологічного матеріалу. Висловитись про можливість батьківства ОСОБА_16 у відношенні до біологічного матеріалу, отриманого внаслідок проведення медикаментозного переривання вагітності ОСОБА_18 , не представляється можливим у зв`язку з вищезазначеним.
Відтак, у суду відсутні докази того, що потерпіла завагітніла саме від ОСОБА_16 , оскільки до цього випадку, як показала потерпіла, вона мала статевий досвід із іншими чоловіками.
Суд при визначенні розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди також враховує вимоги розумності і справедливості, майновий стан обвинуваченої особи, а тому вважає, що цивільний позов в частині моральної шкоди підлягає задоволенню частково на суму 50000 грн.
Суд дійшов висновку, що процесуальні витрати на правову допомогу за участю адвоката ОСОБА_26 в сумі 30000 грн. не підлягають задоволенню, враховуючи таке.
Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» 30.09.2017 ОСОБА_26 (а не цивільний позивач чи законний представник цивільного позивача) перерахував ОСОБА_26 , тобто сам собі, 29850 грн. На вказаній квитанції відсутня печатка ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказане не дозволяє суду оцінювати дану квитанцію, як допустимий і належний доказ понесених процесуальних витрат на правову допомогу. Інших доказів, у т.ч. додаткових угод на сплату витрат і їх обґрунтування адвокатом ОСОБА_26 не надано. Адвокат ОСОБА_20 надав ним же засвідчені копії двох додаткових угод між адвокатом ОСОБА_26 і ОСОБА_19 . Разом з тим, ці документи не можуть слугувати підставою для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки ці документи містять суперечності як за змістом так і в часі, посвідчені не уповноваженим адвокатом, мають розбіжності в строках складання двох додаткових угод від 20.03.2017 і 30.08.2017 на різні суми 10000 грн, 20000 грн, і однієї квитанції на одну суму від 30.09.2017, які є сумнівними.
Разом з тим, клопотання адвоката ОСОБА_20 про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої процесуальних витрат на правову допомогу в заявленому ним розмірі на підставі п.1 ч.1 ст.118, ч.2 ст.120, ч.1 ст.124 КПК України підлягає задоволенню, оскільки підстави і розмір таких витрат підтверджуються сукупністю належних документів, досліджених судом: копіями угоди про надання правової допомоги, додаткових угод, узгодженої вартості послуг, акту приймання-передачі послуг, квитанції №860911 від 02.12.2021 тощо.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Суд зараховує обвинуваченому до строку відбування покарання термін попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 із співвідношення: одному дню позбавлення волі дорівнює два дні попереднього ув`язнення.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує згідно з положеннями ст.100 КПК України. Потерпіла просила знищити її одяг за непотреби.
Судові витрати відповідно до ст.ст.118, 124 КПК України стягуються з обвинуваченого, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок. Згідно довідки Миколаївського НДЕКЦ МВС України витрати на залучення експерта становлять 10707,84 грн.
Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_16 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (Десять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_16 обчислювати з часу обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою 17.07.2017.
В строк відбування покарання ОСОБА_16 на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, постанова від 29.08.2018 у справі №663/537/17, провадження №13-31кс18, зарахувати час попереднього його ув`язнення в період з 17.07.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_16 залишити без змін.
Цивільний позов задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_16 на користь потерпілої від злочину ОСОБА_18 моральну шкоду в сумі 50000 (П`ятдесят тисяч) грн. В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_16 на користь потерпілої від злочину ОСОБА_18 витрати на правову допомогу за участю адвоката ОСОБА_20 в сумі 43500 (Сорок три тисячі п`ятсот) грн.
Речові докази у справі згідно постанови слідчого від 04.04.2017, а саме джинсові штани, спідню білизну потерпілої ОСОБА_18 , які направлені на зберігання до камери зберігання речових доказів Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області після набрання вироком законної сили знищити у встановленому порядку.
Стягнути з ОСОБА_16 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 10707 (Десять тисяч сімсот сім) грн. 84 коп.
На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до апеляційного Одеського суду через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_1