23.12.2021 Справа № 696/905/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка кримінальне провадження № 0001505 від 10 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, тимчасово непрацюючого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій та інвалідом II групи внаслідок війни, не є депутатом та ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС, раніше судимого, а саме 18 вересня 2017 року Червоноармійським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 03 вересня 2020 року на підставі ст. 81 КК України ухвалою Богунського районного суду м. Житомир звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 11 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України, -

в с т а н о в и в :

09 червня 2021 року, близько 17 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: вул. Смілянська, 166, м. Черкаси, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі, застосовуючи психологічне та фізичне насильство, силоміць затягнув ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до автомобіля «Mercedes-Benz 320», номерний знак НОМЕР_1 , яким він користується і за допомогою пластикових стяжок, зв`язав їй руки та позбавив її можливості вільно пересуватись та примусово транспортував її в салоні автомобіля до 20 год. 20 хв. 09 червня 2021 року, при цьому наніс потерпілій удари кулаками обох рук по голові та тулубу, чим спричинив, відповідно до висновку експерта № 02-01/441 від 17 червня 2021 року, ушкодження у вигляді одного крововиливу на нижній губі справа, одного садна на лобі, одного крововиливу правого променево-зап`ясного суглобу, дев`яти крововиливів в ділянці лівого передпліччя та лівого променево-зап`ясного суглобу, трьох саден в ділянці правого плеча та одного крововиливу правого стегна, вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України, 09 червня 2021 у період часу з 18 год. 30 хв. по 20 год. 45 хв., перебуваючи в с. Лубенці Черкаського району Черкаської області, маючи злочинний умисел, направлений на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи, з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, повторно, застосовуючи фізичне та психологічне

насильство та долаючи опір потерпілої ОСОБА_8 , погрожуючи їй застосуванням насильства у вигляді нанесення тілесних ушкоджень, умисно зґвалтував потерпілу, вступивши всупереч її бажанню у природні та неприродні статеві зносини.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, та ч. 2 ст. 152 КК України зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене повторно та особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 153-155 цього Кодексу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, обставини вчинення ним кримінальних правопорушень підтвердив у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, від дачі показів по суті відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Цивільний позов визнав повністю.
Потерпіла ОСОБА_8 підтримала пред`явлене обвинувачення та заявлений цивільний позов, зменшивши позовні вимоги до 90000 грн., оскільки в рахунок відшкодування моральної шкоди їй вже сплачено 10000 грн.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, перевіривши добровільність їх позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення права оскаржити в апеляційному порядку визнані ними обставини вчинення кримінальних правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та визначені обвинуваченням обставини їх вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що

характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України - як незаконне позбавлення волі, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, та як зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене повторно та особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 153-155 цього Кодексу.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у межах санкцій ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особливості й обставини їх вчинення, особу винного, який є учасником бойових дій, інвалідом II групи внаслідок війни, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 258 від 14 липня 2021 року, який на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та на теперішній час є осудним, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючий, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, разом з тим вчинив кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, суд вважає, що необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення особи та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є кримінальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке належить відбувати реально.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України необхідно визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Після цього, за правилами ст.ст. 71, 81 КК України, до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним),

пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).
Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Під час кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
Позивач ОСОБА_8 в обґрунтування заявленого позову вказала, що кримінальними правопорушеннями їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, та моральних стражданнях, що носять довготривалий характер.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, окрім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний Суд України в п.п. 1, 3 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту

прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи зазначені потерпілою ОСОБА_8 підстави завданої їй моральної шкоди, характер кримінальних правопорушень, глибину її фізичних та душевних страждань, порушення звичайного укладу життя, а також визнання позову обвинуваченим, суд вважає, що позовні вимоги, з урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди, підлягають задоволенню в розмірі 90000 грн.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишити без змін, та продовжити строк його дії до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 152 КК України - у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України та остаточно визначити до відбування 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку з 23 грудня 2021 року.
Зарахувати відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017 року) у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 червня 2021 року по 22 грудня 2021 року включно, із розрахунку день за день.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 90000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп.
Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні:
- стік «IQOS» та стік «NEO», паперовий стакан, два змиви з ванної, рушник, змиви з двох рук, змиви з нігтьових пласти, зразок букального епітелію, стяжки, шість недопалків, волосся з переднього пасажирського сидіння, резинку для волосся, волосся із заднього пасажирського сидіння, волосся з-під заднього сидіння, що передані до камери зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаськійській області, - знищити;

- металеву частину мобільного телефону «Iphone» з SІМ-картою, кросівки та пару шкарпеток, ковдру, килимки із задніх сидінь, чохол з переднього пасажирського сидіння, чохол із заднього сидіння, килимок з-під переднього пасажирського сидіння, три футболки, джинси, ноутбук з зарядним пристроєм, флеш-карту, двоє шортів, - повернути обвинуваченому або іншій особі за його довіреністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів у справі на загальну суму 9662,44 грн., а саме за:
-висновок експерта № СЕ-19-21/22964-БД від 28 липня 2021 року - 4184,28 грн.;
-висновок експерта № СЕ-19-21/22937-БД від 30 серпня 2021 року - 4149,05 грн.;
-висновок експерта № СЕ-19-21/22966-БД від 29 липня 2021року - 1329,11 грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Кам`янський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1