ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/211/22 Справа № 189/972/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000116 від 15 липня 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, громадянин України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , одружений,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт, строком на 240 годин.
ОСОБА_7 обвинувачується у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються і сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивні сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 , 19.08.2020 близько 16:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне та економічне домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_8 , а саме виражався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та вигнав останню з будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. За вищевказаним фактом, Покровським ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 313925 від 20.08.2020, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
За результатом розгляду вищевказаної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 , 28.08.2020 Покровським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 189/949/20, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин. Крім цього, ОСОБА_7 , 25.11.2020 близько 18:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_8 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою та погрожував останній фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_8 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. За вищевказаним фактом, Покровським ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 683515 від 27.11.2020, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. За результатом розгляду вищевказаної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 13.01.2021 Покровським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 189/29/21, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень в дохід держави. Крім цього, ОСОБА_7 , 21.04.2021 близько 10:00 год., влаштував за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , домашнє насильство, в ході якого ображав нецензурною лайкою свою дружину ОСОБА_9 . За вищевказаним фактом, ВП № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 122647 від 21.04.2021, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
За результатом розгляду вищевказаної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 , 21.04.2021 Покровським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову у справі № 189/510/21, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.
Крім цього, ОСОБА_7 , 07.07.2021 близько 18:00 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прийшов за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до своєї дружини ОСОБА_9 , з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, усвідомлюючи систематичний, протиправний характер своїх дій, маючи умисел, спрямований на вчинення систематичного домашнього насильства щодо подружжя, вчинив відносно ОСОБА_9 , психологічне насильство, а саме: ображав останню в грубій формі нецензурними словами, використовуючи нецензурну лайку та приниження, словесно погрожував їй спричиненням тілесних ушкоджень, виганяв її з будинку.
Вказані умисні, протиправні дії ОСОБА_7 викликали у потерпілої ОСОБА_9 , побоювання за свою безпеку та безпеку своїх дітей, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, унаслідок чого потерпіла ОСОБА_9 була позбавлена можливості вільно пересуватися по своєму будинку, повною мірою задовольняти свої життєві побутові потреби, що призвело до психологічних страждань потерпілої.
Таким чином, умисні, протиправні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України - «Домашнє насильство тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи».

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та призначити йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. На переконання апелянта, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких утримує за рахунок заробітків по найму в будівельній сфері. Обвинувачений зазначає, що змушений буде виконувати громадські роботи щонайменше 60 робочих днів, що за своєю тривалістю позбавить його можливості заробітку. Окрім цього, на думку обвинуваченого, суд не врахував повною мірою те, що він має міцні соціальні зв`язки, свою вину визнав та щиро розкаявся. Серед іншого, обвинувачений вважає порушеним його право на захисту, оскільки матеріали провадження не містять доказів його відмови від захисника. При цьому, на думку апелянта, наявність пам`ятки про права та обов`язки, підписаної ним, засвідчують лише факт вручення цієї пам`ятки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються та апеляційним судом не переглядаються.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як таку, що його обтяжує.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді громадських робіт на визначений судом строк колегія суддів погоджується.
Доводи обвинуваченого про те що він має на утриманні двох дітей хоча і мають місце, проте враховуючи те, що злочин вчинено відносно їх матері, підстав для призначення більш м`якого покарання не дають.
Не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_7 про неврахування судом його щирого каяття та міцності соціальних зв`язків.
З огляду на обставини провадження, тяжкість та характер злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання слід вважати справедливим.
Твердження обвинуваченого про порушення його права на захист також є безпідставними, оскільки останній був ознайомлений з правом мати захисника, про що свідчить підпис у пам`ятці про права та обов`язки обвинуваченого та технічний запис судового засідання, однак цим правом свідомо не скористався.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладеній в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4