Житомирський апеляційний суд
Справа №291/482/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000327 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карабчиїв, Ружинського району, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 червня 2021 року та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання. Вказує, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що під час розгляду справи не було здобуто доказів на спростування заперечення ОСОБА_7 у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, а покази потерпілого ОСОБА_9 не є правдивими та не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були очевидцями подій 17.05.2018 року. Вказує, що ОСОБА_7 не має відношення до спричинення умисних тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_9 . Вважає, що судом не перевірено можливість спричинення тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони згідно ч.1 ст.36 КК України, оскільки в даному кримінальному провадженні мало місце суспільно небезпечне посягання ОСОБА_9 на ОСОБА_7 , а тому в останнього виникла підстава для необхідної оборони. Вказує, що свідки в судовому засіданні підтвердили, що бійки між потерпілим та обвинуваченим не було, а конфлікт провокував саме потерпілий ОСОБА_9 . Вважає недопустимим доказом висновок експерта ОСОБА_14 № 472 від 13.11.2020 року відповідно до вимог ст.ст.86,89 КПК України, заяву про вчинення злочину від потерпілого та відповідно інші похідні докази.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурор Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_15 вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2021 року, згідно якого ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до двох років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом одного року іспитового строку, визначено виконувати самостійно.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 17 травня 2018 року близько 23 години 50 хвилин разом з ОСОБА_9 перебували на території Верхівенської філії Житомирського Агротехнічного Коледжу, що розташований по вулиці Миру в селі Верхівня Ружинського району Житомирської області.

В цей же день, час та в цьому ж місці після нетривалої розмови у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , в цей же час та в цьому ж місці, умисно, своєю правою рукою наніс декілька ударів в область голови ОСОБА_9 , від нанесених ударів останній не втримавшись на ногах впав на землю.
В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу направленого на умисне спричинення тілесних ушкоджень, продовжив наносити удари ногами по усім частинам тулуба ОСОБА_9 , та при цьому наступив своєю правою ногою на праву ногу останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження.
В результаті неправомірних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів правої латеральної кісточки гомілки та заднього краю епіфіза
великогомілкової кістки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що визвали тривалий розлад здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразились в умисному нанесенні ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
В засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, не з`явився. Враховуючи, що участь потерпілого ОСОБА_9 не є обов`язковою та думку сторін, колегія суддів вважає за можливе провадити апеляційний розгляд без участі потерпілого.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тобто, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Мотивування, обґрунтування висновків суду передбачає не простий виклад доказів, а їх змістовний аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому залишилися неспростованими докази, що суперечать обвинуваченню, або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу.
Необхідність наведення мотивів у судовому рішенні наголошується й у ряді Рішень ЄСПЛ, як «Патон проти Франції», «Салов проти України», «Болдя проти Румунії», «Градінар проти Молдови». Недотримання наведення достатніх мотивів для засудження особи є порушенням критеріїв справедливості, як того вимагає ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушенням права на справедливий судовий розгляд. У справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд констатував порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з неналежним обґрунтуванням рішень судових установ.
У справах «Богатова проти України», «Проніна проти України» та «Петриченко проти України» Європейський суд дійшов висновку, що, цілком проігнорувавши доводи заявників, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобов`язання за п. 1 ст. 6 Конвенції щодо вмотивованості судових рішень як елемента права на справедливий судовий розгляд.
Однак, визнаючи ОСОБА_7 винуватим та ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції фактично лише відтворив у змісті вироку показання, надані в судовому засіданні допитаними особами, учасниками кримінального провадження, а також виклав зміст наявних письмових матеріалів кримінального провадження як доказів.
При цьому, судом першої інстанції не надано обґрунтованої оцінки як кожному доказу, так і їх сукупності.
Судом першої інстанції допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, досліджено письмові докази, проте у вироку надано лише частково аналіз вказаних доказів.
Так, судом першої інстанції, зокрема, покладено в основу вироку покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили, що бійки між потерпілим та обвинуваченим в той день не було, проте, суд не надав оцінки вказаним показам, які суперечать показам потерпілого та інших свідків, як і не зазначив чому не бере їх до уваги.
Також, у вироку судом зазначено, що відповідно до висновків експертів:
№40 від 17 січня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді уламкових переломів правої латеральної кісточки гомілки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки. Дані ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі що визвали тривалий розлад. Виникнення даних тілесних ушкоджень найбільш ймовірно в результаті непрямої дії при різкому підвивиху стопи, що не відповідає обставинам події вказаним в ухвалі і не находяться в причинному зв`язку з вказаними обставинами, які мали місце 18.05.2018 року. Враховуючи характер тілесних ушкоджень та їх розташування їх виникнення найбільш імовірно в результаті непрямої дії, що можливо як при ході, бігу, стрибках та падінні з різким підвивихом стопи, як при придачі тілу прискорення і без такої. Утворення тілесних ушкоджень у вигляді перелому латеральної кісточки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки при нанесені ударів руками та ногами мало імовірно. Вказані ушкодження могли утворитись в термін вказаний в ухвалі. Дані тілесні ушкодження у вигляді переломів правої латеральної кісточки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки, їх утворення при показах викладених потерпілим ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_13 при проведені слідчого експерименту 16.12.2018 року мало імовірно (т.1 а.с. 220-221);
№ 210 від 28 березня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів правої латеральної кісточки гомілки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки. Утворення тілесних ушкоджень у вигляді перелому латеральної кісточки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки при нанесенні ударів руками та ногами мало імовірно. Утворення даних тілесних ушкоджень найбільш ймовірно при різкому підвивиху стопи, що можливо до показів викладених підозрюваним ОСОБА_7 при проведені слідчого експерименту від 26.03.2019 року (т.1 а.с. 232);
№ 41 від 17 січня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді уламкових переломів правої латеральної кісточки гомілки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки. Утворення тілесних ушкоджень у вигляді перелому латеральної кісточки та заднього краю епіфіза великогомілкової кістки при нанесенні ударів руками та ногами мало імовірно. Утворення даних тілесних ушкоджень найбільш ймовірно при показах викладених свідком ОСОБА_7 при проведені слідчого експерименту від 16.12.2018 року (т.2 а.с. 112).
Вищенаведені висновки експертів, на думку апеляційного суду, свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суперечать зазначеним у вироку обставинам вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, проте, судом першої інстанції належної оцінки вказаним висновкам експертів не надано.
При цьому, мотивування ухваленого рішення міститься у одному абзаці судового рішення, суть якого зведена до зазначення про належність і допустимість доказів та доведеність винуватості ОСОБА_7 ..
Але, судом першої інстанції не надано змістовного аналізу доказів, не зроблено висновків про що свідчать та яким чином ці докази і їх сукупність, доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, з належним умотивуванням такої оцінки в обвинувальному вироку суду.
Враховуючи, що злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України є умисним, для доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суду першої інстанції слід було встановити наявність умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на завдання потерпілому тілесних ушкоджень.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції виклав у мотивувальній частині формулювання обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті, вказавши, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що за певних обставин вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Таким чином, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а тому вирок районного суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановлений без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Наведені вище обставини, відповідно до ст. 412 КПК України, апеляційний суд вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду належить дати належний аналіз усіх наявних у кримінальному провадженні доказів, проаналізувати фактичні дані, які містяться у показаннях обвинуваченого, потерпілого, свідків, інших джерелах доказів, які підтверджують чи спростовують обвинувачення та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: