У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000166 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, з вищою освітою, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачена ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційні скарзі обвинувачена зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Вважає, що її вина у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не було доведена належними та допустимими доказами. Оскільки свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 перебувають у дружніх стосунках між собою, не були очевидцями правопорушення, та їх покази не узгоджуються між собою та не відповідають дійсності. Крім того, у справі багато розбіжностей та протирічь, щодо місця вчинення злочину, та часу.

Стверджує, що не наносила потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а тільки захищалась від її нападу. Навпроти, вона є потерпілою від злочинних дій ОСОБА_7 та її знайомих. Разом з тим, судом безпідставно залишено без уваги вказані факти.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 290, 291, 301 КПК України їй не відкривались матеріали досудового розслідування. Слідчий не надав можливості взяти участь у слідчому експерименті, не допитав її, не вручив у передбаченому законом порядку обвинувальний акт, що порушило її права на захист від пред`явленого обвинувачення. Крім того, було порушено строки досудового розслідування передбаченого п. 1 ч.2 ст.219 КПК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2020 року о 18-30 годині, обвинувачена ОСОБА_5 перебувала на вулиці неподалік дачної ділянки АДРЕСА_2 , де зустрівши потерпілу ОСОБА_7 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків затіяла з потерпілою словесну сварку. В ході сварки, обвинувачена ОСОБА_5 тримала у руках дерев`яну палицю та підійшла до потерпілої ОСОБА_7 . М з метою нанесення останній тілесних ушкоджень, діючи по раптово виниклому умислу, який спровокований довготривалими неприязними стосунками, умисно нанесла потерпілій палицею удари в область обличчя, голови та правої руки (кисті та плеча), чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин голови, синців у ділянці обличчя, правого плеча та поверхневої рани в ділянці правої кисті.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 та кваліфікація її дій за ч.1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та сумнівів не викликають.

В судовому засіданні суду першої обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та пояснювала, що перебуває з потерпілою у довготривалих неприязних стосунках з приводу незаконного випасання потерпілою кіз на території дачного кооперативу. 22 вересня 2020 року потерпілу не бачила не мала з нею будь яких конфліктів або спілкування та ніяких ушкоджень останній не наносила. Вважає що потерпіла її обмовляє з метою помсти та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Проте, винуватість обвинуваченої в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними у вироку, а саме: показами потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , висновками судово-медичної експертизи №1165 від 23.09.2020 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 28.10.2020 року.

На підтвердження вини обвинуваченої суд вірно у вироку послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинувачену знає давно, тривалий час між ними склалися неприязні стосунки з приводу розведення нею (потерпілою) та випасання кіз на дачних ділянках. Так 22.09.2020 року, а вона поверталася з річки разом з козами до СТ "Синегір`я" у с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області повз дачну зупинку на якій стояв один чоловік та 2 жінки. У неї у руках було відро та різка щоб відвертати кіз. Зненацька з посадки вибігла обвинувачена ОСОБА_5 , яка мала у руках довгу палицю та вживаючи нецензурні вирази загнала кіз у посадку, почала з нею сваритися потім використовуючи вказану палицю стала наносити їй удари по тілу та в область голови поки палиця не зламалася. Підчас сварки обвинувачена говорила їй щоб вона не ходила по дорозі зі своїми козами, погрожувала їй фізичною розправою. Напад на неї з сторони обвинуваченої було припинено перехожими сторонніми особами які стояли на зупинці та її знайомим ОСОБА_12 . По приходу до своєї дачної ділянки, вона викликала швидку, яка приїхала через 20 хвилин та оглянула її, та поліцію, яка по приїзду виходила за місцем проживання ОСОБА_5 , однак та, не відкрила двері. Вранці за направленням слідчого поїхала до СМЄ та пройшла медичне освідування.

Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, синців в ділянці обличчя, правого плеча, поверхневої рани у дялнці правої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки ноги палиця та інші предмети, з давністю утворення біля доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( кожне). (а.с. 662-63). При чому із дослідницької частини вказаного експертного висновку вбачається, що зі слів потерпілої 22 .09.2020року біля 18 годин її побила жінка палкою по голові та по рукам. Об`єктивно при огляді встановлено у ділянці лівої та правої виличкової дуги 2 синці, багрово червоного кольору, округлої форми у діаметрі по 3,5 см. кожний. У потиличній ділянці з права відмічається припухлість та почервоніння м`яких тканин, округлої форми діаметром 4 см. на внутрішній поверхні 5 пальця правої кисті в ділянці основної фаланги поверхнева рана дугоподібної форми довжиною 1,5 см. на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині синець з аналогічними характеристиками овальної форми розміром 5*6,5 см. Інших будь яких пошкоджень не виявлено.

Таким чином, показання потерпілої є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з показами свідків та письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 , в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 та вірно кваліфікував її дії за ч.1 ст.125 КК України. Порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_5 , про те, що потерпіла обмовляє її є неприйнятними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Доводи апелянта про те, що свідки перебувають у дружніх стосунках між собою, не були очевидцями правопорушення, та їх покази не узгоджуються між собою та не відповідають дійсності, є безпідставними, оскільки покази потерпілої ОСОБА_7 є послідовними, таким що узгоджуються із показами допитаних у суді свідків та змістом письмових доказів у кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави не довіряти даним показам.

Посилання апелянта на порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290, 291, 301 КПК України є неспроможним з огляду на наступне. У вказаному кримінальному проваджені обвинувальний акт складено в результаті дізнання, яке закінчено з дотриманням положень статті 301 КПК України.

Згідно абзацу першого частини п`ятої статті 301 КПК України у разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор зобов`язаний у межах строків, визначених частиною другою цієї статті, забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб. У разі відмови вказаних осіб їх отримати чи зволікання з отриманням вказані особи вважаються такими, що отримали доступ до матеріалів дізнання.

Про відмову від отримання копій матеріалів дізнання чи неотримання таких копій складається відповідний протокол, який підписується прокурором та особою, яка відмовилася отримувати, або прокурором, якщо особа не з`явилася для отримання копій матеріалів дізнання.

У пунктах 11,13 розділу І "Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії" реєстру матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акта, вказано наступні процесуальні дії: "Повідомлення підозрюваній про завершення досудового розслідування 14.11.2020", «Протокол про відмову від отримання копій матеріалів дізнання чи не отримання таких копій 17.11.2021». Також в матеріалах провадження наявний супровідний лист про направлення ОСОБА_5 матеріалів дізнання з чеками про відправку. Таким чином органом досудового розслідування дотримано вимоги ст. 301 КПК України при звернені до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки, постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченої, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2021 року стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді