Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002177 за апеляційними скаргами прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше судимий:
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2006 року за ч. 2 ст.190, ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 (три) роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2007 року за ч.4 ст.296, ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст.71 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2007 року за ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2014 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі; судимість за які не знята і не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

-за ч.2 ст.186 КК України призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Вироком вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_11 1500 грн відшкодування моральної шкоди, 768,40 грн витрат пов`язаних із сплатою судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи №389 від 04.07.2018 року в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 13 червня 2018 року, близько 19 год 00 хв, перебуваючи поблизу КЗ «Луцька загальноосвітня школа I-III ступенів №20 Луцької міської ради Волинської області», що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Шота Руставелі, 11, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, повторно, відкрито викрав з рук потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Lenovo A1000», чорного кольору, ІMEII: НОМЕР_1 , ІMEI2: НОМЕР_2 , з чохлом чорного кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не становить, ринкова вартість мобільного телефону згідно висновку експерта №389 від 04.07.2018 року становить 595,83 грн., в якому знаходилась картка пам`яті «Micro SD» марки «Silicon Power» об`ємом 16 ГБ, ринкова вартість якої згідно вищевказаної експертизи становить 140 грн, сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ-Україна» № НОМЕР_3 , сім-картка мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, чим завдав останньому матеріальних збитків на загальну суму 735 гривень 83 копійки.
Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, суд під час судового розгляду не заслухав пояснення свідка ОСОБА_12 та відмовив в його приводі, оскільки останній в судове засідання 23.04.2021 не з`явився, судом не було враховано покази іншого свідка ОСОБА_13 .. Також посилається на те, що суд перед початком судових дебатів, не надав можливості прослухати звукозаписи судових засідань, лише надав можливість ознайомитися з матеріалами справи. У зв`язку з чим, на думку ОСОБА_8 , було порушено його право на захист.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. Внести у вирок посилання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 .. В решті вирок залишити без змін.

Зазначає, суд належним чином не врахував особу обвинуваченого, який неодноразово був судимий, за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені, знову вчинив корисливий тяжкий злочин, вину у вчиненому не визнав, вважає призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого через м`якість, що є підставою для скасування вироку та ухвалення нового рішення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 , апеляційну скаргу прокурора заперечили, просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, заперечила апеляційну скаргу обвинуваченого, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, думку представника потерпілого, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, заперечила апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних та перевірених у справі доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України апеляційний суд зважає на наступне.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений своєї винуватості у вчиненні вказаного злочину не визнав та показав, що 13.06.2018 зустрів знайомих на АДРЕСА_2 , серед яких був потерпілий ОСОБА_11 . Через 20 хв вони вирішили розійтись, оскільки ОСОБА_11 був в стані алкогольного сп`яніння. Після чого зустрів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та повернувся з ними на попереднє місце зустрічі. ОСОБА_14 побачила мобільний телефон, який був вимкнений та забрала із собою, мотивувавши, що пізніше поверне власнику. Однак за телефоном ніхто не звернувся. Згодом до обвинуваченого прийшли працівники поліції, з якими він пішов до місця проживання ОСОБА_15 та попросив віддати їм телефон. Стверджує, що не забирав мобільного телефона в потерпілого,був від нього на відстані 10-15 метрів.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказах.
Так, потерпілий ОСОБА_11 підтвердив, що саме ОСОБА_8 дав мобільний телефон, щоб зателефонувати на його прохання, однак останній на його зауваження про повернення телефона зник з місця події. Згодом потерпілий телефонував на свій номер з телефона дружини, однак його мобільний телефон був виключений.
Свідок ОСОБА_16 показала, що влітку 2018 року ввечері гуляла в парку в районі ДПЗ м.Луцька зі своїми знайомими ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими. До них підійшов ОСОБА_8 та попросив цигарку. Бачила, як потерпілий ОСОБА_11 пішов в глибину парку, а обвинувачений за ним слідом. Потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в парку вживав спиртне.
Свідок ОСОБА_19 , який хоча й не був очевидцем події, однак зі слів потерпілого ОСОБА_11 йому стало відомо про викрадення в останнього мобільного телефону, з приводу цього потерпілий мав писати заяву в поліцію.
При пред`явленні особи для впізнання 16.06.2019, потерпілий ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_8 , який 13.06.2019 не реагуючи на зауваження про повернення телефону, зник з місця події.
При огляді місця події від 18.06.2019 ОСОБА_8 видав мобільний телефон «Леново А100» (а.с.52-54), який належить потерпілому ОСОБА_11 ..
Під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 10.11.2018, останній підтвердив обставини відкритого викрадення обвинуваченим мобільного телефону.
На думку апеляційного суду, невизнання ОСОБА_8 вини, як в суді першої та апеляційної інстанціях, спростовується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.
Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, оскільки не допитав свідка ОСОБА_12 , не ґрунтуються на матеріалах справи.
Місцевим судом вживалися дії для виклику в судове засідання свідка ОСОБА_12 та його допиту, даний свідок 01.11.2019 був запрошений в зал судового засідання для допиту в якості свідка, однак, оскільки не мав при собі документа, що посвідчує його особу (паспорта), не був допитаний судом через неможливість встановити його особу. Судовий розгляд було відкладено на 28.11.2021 15:00 про що під розписку повідомлено даного свідка (а.п.83). На вищевказану дату та годину свідок ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився.
Свідок ОСОБА_13 була допитана в місцевому суді. ЇЇ
показання з приводу того, що вона в присутності обвинуваченого знайшла мобільний телефон ОСОБА_11 , спростовуються іншими матеріалами кримінального провадження, показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_16 та іншими доведеними доказами у справі. Місцевим судом дана оцінка показанням свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила факт перебування обвинуваченого на місці вчинення злочину. Твердження про знахідку телефона саме нею і в присутності обвинуваченого відхилені судом з посиланням на їх дружні відносини. Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду. Показання ОСОБА_13 спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Посилання обвинуваченого, що суд не надав йому можливості ознайомитися з технічними носіями судових засідань перед початком судових дебатів, на думку суду, є безпідставними.
Матеріали кримінального провадження обвинуваченому були надані. В останнього було достатньо часу для цього, в тому числі із можливістю прослухати звукозапис судового засідання.
А тому, вищевказані доводи обвинуваченого суд вважає непереконливими і розцінює, як намагання затягування судового процесу в суді.
Щодо посилань прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, апеляційний суд вважає, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого та інші обставини, що впливають на ступінь її відповідальності.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства. ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував реальну міру покарання, має не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив злочин проти власності. Вини у вчиненому не визнав. Збитки заподіяні потерпілому ним не відшкодовані. Ці обставини в їх сукупності вказують про небажання останнього стати на шлях виправлення. Місцевим судом врахована думка потерпілого, який не настоював на суворій мірі покарання. Тому суд прийшов до переконання, що ОСОБА_8 свідомо не бажає стати на шлях виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання ближче до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Покарання, призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто м`яким, як зазначає в своїй апеляції прокурор.
Місцевий суд вирішив цивільний позов потерпілого. Відсутність вказівки в резолютивній частині вироку про задоволення позову не є істотним порушенням та безумовною підставою для скасування судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинув аченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді