ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000080 від 15 травня 2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мариничі Путильського району Чернівецької області, українки, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , не працює, має на утриманні 4-х малолітніх дітей, раніше судима 10.10.2018 року вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ч.1 ст. 121, 75, 76 КК України до 5-ти років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки; 21.10.2020 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі по закінченню строку випробування, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 вересня 2021 року захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7

ЄУНСС №718/1988/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Провадження №11-кп/822/406/21 Суддя доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України
подав апеляційну скаргу. Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбуття покарання обраховано з моменту фактичного затримання - 15 травня 2021 року.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 10790 грн. 50 коп. процесуальних витрат.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог сторони захисту.

Захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання.

Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання незаконно та безпідставно врахував наявність не існуючої судимості у ОСОБА_7 , що на погляд сторони захисту і стало підставою у відмові при призначенні покарання останній, положення ст. 69 КК України. При цьому, судом також не повній мірі враховано відомості про особу ОСОБА_7 , яка позитивно характеризується за місцем проживання, має на вихованні та утриманні 4 (чотирьох) малолітніх дітей, ступінь тяжкості вчиненого, обставини скоєння злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, факт визнання ОСОБА_7 у повному обсязі вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та те, що злочин вчинено внаслідок збігу тяжких сімейних та особистих обставин, а також те, що ОСОБА_7 фактично захищалася від побиття, адже скоєнню злочину передувала провокуюча поведінка потерпілого.

У зв`язку з чим, стверджує, що вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є надто суворим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

15.05.2021 близько 19 год. 20 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у виді смерті останнього і хоча не бажаючи, однак свідомо припускаючи їх настання, використовуючи знаряддя злочину, а саме кухонний ніж з руків`ям помаранчевого кольору, який знаходився на підвіконнику в кімнаті, нанесла ним з достатньою силою один удар в область серця ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинила тілесні ушкодження, що несумісні з життям.

Згідно із висновком експерта №447 від 30.07.2021 р., смерть ОСОБА_9 , 1962 р.н., настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в проміжок часу 19.20-19.40 годин від гострої кровотечі як наслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця. Під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , 1962 року народження, виявлено наступні тілесні ушкодження:

А) злам грудини на рівні 2-го міжребір`я.

Дане тілесне ушкодження, найбільш ймовірно виникло в агональному періоді, внаслідок проведення реанімаційних заходів, а саме непрямого масажу серця.

Б) рана на грудині по центру, розмірами 0,9х0,2х0,1 см;

Дане тілесне ушкодження виникло незадовго до моменту настання смерті, є колото-різаним і виникло не менш як від одноразової дії травматичного знаряддя типу (ніж), та в якому-небудь причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті не перебуває.

В) рана №2 у проекції 7-го ребра по середньо ключичній лінії, починається рановий канал, який переходить через підшкірно жирову клітковину в 7-му міжребер`ї через міжреберні м`язи проникає в грудну порожнину, де наявне лінійне ушкодження парієтальної плеври, потім проходить в серцеву сумку, де наявна лінійна рана розміром 2,4х0,2см та міститься біля 280,0 мл рідкої та згортків крові та проходить в серцевий м`яз, де наявна лінійна рана розміром 2,4х0,2см.

Г) колото-різане ушкодження у вигляді розсічення хрящової частини 7-го ребра, зліва.

Раньовий канал має напрямок спереду назад, знизу-вверх, справа-наліво.

Дане тілесне ушкодження виникло за короткий проміжок часу до настання смерті, є колото-різаним і виникло не менш як від одноразової дії травматичного знаряддя типу (ніж) про що свідчать наступні дані:

- веретеноподібна форма рани;

- один кут П-подібний, другий гострий;

- рівні неосаднені краї;

- відсутність сполучнотканинних перетинок;

і за ознакою «Небезпека для життя», відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Захисник ОСОБА_6 , підтримав подану ним апеляційну скаргу і наполягав на її задоволенні. Просив змінити вирок районного суду щодо ОСОБА_7 та пом`якшити призначене їй судом покарання шляхом застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки обрані судом вид та міра покарання у вигляді сім років позбавлення волі є надто суворим.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені в апеляційній скарзі сторони захисту без задоволення, вважаючи їх неналежними та недоведеними.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги сторони захисту, міркування та заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог захисником, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило, а тому відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів, перевіривши в межах апеляційної скарги матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, щодо надто суворої міри покарання призначеної обвинуваченій ОСОБА_7 , а саме у виді позбавлення волі строком на сім років, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Твердження захисника ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання його підзахисній у вигляді позбавлення волі строком на сім років, як такого, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок суворості є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Згідно з приписами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК України, за змістом якої рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винуватого та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість, а підстав для застосування до неї положень ст. 69 КК України, як про це апелює захисник у своїй скарзі, посилаючись на особу обвинуваченої, а також на те, що остання фактично захищалася від побиття, адже скоєнню злочину передувала провокуюча поведінка потерпілого є необґрунтованими та недоведеними, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Сторона захисту, посилаючись на можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язана не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують останньому покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_7 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 121 КК України, вчинила злочини в період непогашеної судимості проти життя та здоров`я особи найближчого родича - батька, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, зареєстрована у лікаря нарколога з діагнозом F 10.0 гостра алкогольна інтоксикація, думку потерпілого, який просив суворо не карати.

До обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд врахував щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкритті злочину, наявність на утриманні чотирьох малолітніх дітей.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченій, відповідно до ст. 67 КК України, районним судом не встановлено.

На думку колегії суддів, всі ці обставини й дали суду можливість призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

У своїй апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , як на підстави застосування до останньої положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, посилається на ті ж пом`якшуючі обставини, які судом першої інстанції були враховані при призначенні покарання обвинуваченій, а апеляційним судом перевірені в цій частині.

Однак, захисником ОСОБА_6 жодним та належним чином не обґрунтовано і не доведено в суді першої і апеляційної інстанції, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують їх тяжкість.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник вказує на таку пом`якшуючу обставину як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, однак жодним чином її не доводить.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказана обставина, передбачена п.5 ч.1 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання в тому випадку, якщо злочин вчиняється під впливом особистих (хвороба), сімейних (загибель близьких) чи інших (складні житлові умови) обставин, які несприятливо склалися для винного. Зазначені чинники визнаються обставинами, які пом`якшують покарання, лише за умов, якщо вони: а) виникли не з вини самої особи, яка вчинила злочин; б) були дійсно тяжкими, а не є такими лише на думку самого винного; в) обумовили вчинення ним злочину. Отже, суд має встановити наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином, характер якого свідчить, що наявні на боці винного тяжкі обставини значною мірою обумовили вчинення ним злочину. Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання.

На думку колегії суду, вказана обставина стороною захисту в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не доведена в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні апеляційної інстанції не знайшла свого підтвердження, а тому не може бути врахована при перегляді вироку в частині призначеного покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Вбивство ОСОБА_7 свого батька ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КК України, суд з врахуванням загальних засад призначення покарання може визначити винному основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Так, апеляційна інстанція наділена дискреційними повноваженнями щодо визначення кінцевого покарання за вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, проте враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання у вигляді сім років позбавлення волі є обґрунтованим, вмотивованим, з урахуванням тих пом`якшуючих обставин, на які посилався захисник як в суді першої так і апеляційної інстанції. Крім того, беручи до уваги обставини скоєння вбивства, яке виразилось в нанесенні батьку ОСОБА_9 - одного ножового поранення в область серця з достатньою силою, свідчить про реалізацію цілеспрямованого наміру на позбавлення потерпілого життя.

У зв`язку з чим, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд обґрунтовано врахував щире каяття останньої, активне сприяння у розкритті злочину, наявність на утриманні чотирьох малолітніх дітей, а обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_7 від суспільства, шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, зважаючи також на те, що остання раніше вчиняла злочин проти життя та здоров`я особи, а саме свого чоловіка ОСОБА_10 ..

На думку суддів апеляційної інстанції, покарання у виді позбавлення волі на певний строк забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Отже, що стосується наведених захисником ОСОБА_6 у апеляційній скарзі обставин, що пом`якшують обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, то вони з урахуванням вищевикладених підстав, не спростовують висновків суду в частині призначеного покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Всупереч доводам сторони захисту, оскаржений вирок районного суду в частині призначеного судом обвинуваченій ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Інших доводів, які б вказували на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга сторони захисту не містить. За таких обставин, апеляційна скарга учасника кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3