У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/7279/19

№ 1-кс/183/1111/21

09 вересня 2021 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 16.11.2019 року до ЄРДР за № 0002037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 170 КПК України надійшло клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16 листопада 2019 року о 01.15 годині ОСОБА_4 знаходився біля кафе «Міленіум», розташованому за адресою: вул. Гетьманська, 32, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де у нього раптово виник конфлікт із групою осіб, серед яких був ОСОБА_5 . В ході конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5 , 16 листопада 2019 року о 01.16 годині ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наніс останньому два удари ножем, який тримав у своїй правій руці, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину із пошкодженням печінки, та з місця вчинення злочину втік.

Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що потерпілому ОСОБА_5 було надано своєчасну невідкладну медичну допомогу.

16.11.2019 року вказаний факт слідчим Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесений до ЄРДР за №0002037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

17.11.2019 року ОСОБА_4 через його матір ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0002037.

21.11.2019 року підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук у зв`язку з невідомим місцезнаходженням останнього.

04.06.2021 року отримано ухвалу Новомосковського міськрайонного суду про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

03.09.2021 року кримінальне провадження за №0002037 було відновлено.

03.09.2021 року о 13:15 годині підозрюваного ОСОБА_4 затримано за адресою: вул. Орлівська, 36, м. Київ, після чого останнього було доставлено до Новомосковського РВП, де під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 вилучено майно, а саме: сумка чоловіча чорного кольору зі шкіри «emporio armani», в якій знаходилися: ікона, модем «huawei cat6i6 4000 mah», сім-картка № НОМЕР_1 , купюра номіналом 50 гривень, монета з написом 10 Euro cent, монета з написом 10 rupees, купюра номіналом 20 гривень, прилад для паління, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 НОМЕР_2 , мобільний телефон марки Redmi M2006c3lg. Всі вищевказані речі поміщено та опечатано у спеціальному пакеті ЕХР 0351312.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Статтею 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, в тому числі, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Враховуючи, що незастосування арешту вказаного майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, що може перешкодити кримінальному провадженню, під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене в ході огляду речей затриманої особи ОСОБА_4 майно, а саме: сумка чоловіча чорного кольору зі шкіри «emporio armani», в якій знаходилися: ікона, модем «huawei cat6i6 4000 mah», сім-картка № НОМЕР_1 , купюра номіналом 50 гривень, монета з написом 10 Euro cent, монета з написом 10 rupees, купюра номіналом 20 гривень, прилад для паління, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 НОМЕР_2 , мобільний телефон марки Redmi M2006c3lg, які поміщено та опечатано до спеціального пакету ЕХР 0351312.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися у зв`язку з обмеженнями, встановленими введенням в Україні карантину. Слідчий суддя вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, дослідивши надані слідчим докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту на тимчасове вилучене майно, вважає, що підстав, зазначених у клопотанні, немає.

Частиною 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У відповідності з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тому слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 16.11.2019 року до ЄРДР за № 0002037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1