УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання директора ТОВ «Мозир Україна» ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, в рамках кримінального провадження №00000514 від 11.11.2020,

ВСТАНОВИЛА:

21 вересня 2021 року директор ТОВ «Мозир Україна» ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, в рамках кримінального провадження №00000514 від 11.11.2020, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Так, в провадженні шостого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС у м. Києві, під процесуальним керівництвом Київської міської прокуратури, проводиться досудове розслідування кримінального провадження, №00000514 від 11.11.2020, за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

28 січня 2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про арешт майна, яке було вилучене внаслідок обшуку, який був проведений 01-03 грудня 2020 на території, де здійснює діяльність ТОВ «Мозир Україна», а саме: дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F у загальній кількості 177650 кг та печатки ТОВ «Мозир Україна» в кількості 3 штуки.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що «слідчим, доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок кримінального правопорушення...».

Однак, з таким висновком слідчого судді заявник незгоден, оскільки нафтопродукти, на які накладено арешт, а саме: дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F у загальній кількості 177 650 кг було придбано ТОВ «МОЗИР Україна» у компанії-нерезидента Coral Energy PTE LTD за контрактом № CE-MZ/211118 від 21.11.2018, відправник ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (Республіка Білорусь) і належним чином ввезено на територію України, тобто вказане майно (дизельне паливо) не може бути таким, що набуто протиправним шляхом або отримано внаслідок кримінального правопорушення.

Заявник стверджує, що стороною обвинувачення не надано допустимих доказів того, що ТОВ «МОЗИР Україна» має будь-яке відношення до кримінального правопорушення або, що саме посадовими особами ТОВ «МОЗИР Україна» вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення, а версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000514, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими доказами.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала з підстав у ньому наведених та просила задовольнити. Додатково зазначила, що колегією суддів Київського апеляційного суду було відмолено у задоволенні апеляційної скарги директора ТОВ «Мозир Україна» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року. Просила долучити до справі відповідні матеріали.

Уповноважений слідчий та прокурор у кримінальному провадженні №00000514 від 11.11.2020, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли, жодних заяв та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності вказаних осіб.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника заявника, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього документи, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні шостого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС у м. Києві, під процесуальним керівництвом Київської міської прокуратури, проводиться досудове розслідування кримінального провадження, №00000514 від 11.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

28 січня 2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про арешт майна, яке було вилучене в період 01-03 грудня 2020 року в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Віскозна, 3, а саме: дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F у загальній кількості 177650 кг та печатки ТОВ «Мозир Україна» в кількості 3 штуки.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F у загальній кількості 177650 кг та печатки ТОВ «Мозир Україна» в кількості 3 штуки, є речовими доказами у кримінальному провадженні №00000514 від 11.11.2020 в розумінні ст.98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу.

Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F у загальній кількості 177650 кг та печатки ТОВ «Мозир Україна» в кількості 3 штуки, відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу й на те, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року була предметом розгляду Київського апеляційного суду, який в своїй ухвалі від 17 травня 2021 року підтвердив законність та обґрунтованість вказаної ухвали слідчого судді.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, якою накладено арешт на дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F у загальній кількості 177650 кг та печатки ТОВ «Мозир Україна» в кількості 3 штуки, що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

При цьому варто нагадати, що відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України обов`язок доведення, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, законодавець покладає безпосередньо на особу, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання директора ТОВ «Мозир Україна» ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, в рамках кримінального провадження №00000514 від 11.11.2020.

Керуючись ст.ст. 22, 174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання директора ТОВ «Мозир Україна» ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, в рамках кримінального провадження №00000514 від 11.11.2020, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 15 листопада 2021 року о 08 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1