Провадження 1-кп/557/64/2021
Справа 557/643/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

номер кримінального провадження 0000047, внесеного 01 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малинівка Гощанського району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, з вищою освітою, одруженого, українця, громадянина України, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 30 березня 2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, умисно заподіяв для ОСОБА_9 удар долонею правої руки в область голови, в результаті чого спричинив для нього тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, поєднаної із зовнішніми ушкодженнями забійною раною в ділянці зовнішнього краю лівої брови, крововиливів в лівій навколоочній ділянці та садном в тім`яній ділянці голови зліва, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №280 від 02 квітня 2021 року утворені в єдиному механізмі виникнення та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 30 березня 2021 року, в обідню пору, йому зателефонувала його мама ОСОБА_12 та повідомила про те, що її побив ОСОБА_9 . Обвинувачений поїхав до мами, спілкувався з нею та бачив синці на її руках, а коли виходив з під`їзду, то побачив ОСОБА_9 , який сварився з дітьми, у зв`язку з чим зробив йому зауваження. ОСОБА_5 зазначив, що не наносив ударів ОСОБА_9 в область обличчя та ногами по тулубу, а лише, обороняючись, відмахнувся від нього, зачепивши при цьому його окуляри, допускає, що саме від окулярів могла бути пошкоджена ліва брова ОСОБА_9 , на якій була кров, при цьому останній не падав, а просто присідав, взявшись за голову, допускає, що можливо від запаморочення. Обвинувачений заначив, що пропонував свою допомогу потерпілому, однак той відмовився, вибачення у нього не просив, винуватим себе не рахує, тому просив провадження по справі закрити. Цивільний позов ОСОБА_5 не визнав в повному об`ємі.

Захисник ОСОБА_11 у судовому засіданні зайняла позицію аналогічну позиції обвинуваченого та зауважила на тому, що ОСОБА_5 частково доторкнувся до ОСОБА_9 , при цьому конфлікт був спровокований останнім. Також захисник просила визнати недопустимими такі докази, як протокол огляду місця події від 06 квітня 2021 року та висновок судово-медичного експерта №280 від 02 квітня 2021 року. Що стосується протоколу огляду місця події від 06 квітня 2021 року, то захисник зауважила, що такий не відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку його складання, оскільки пусті графи після його складання та підписання з метою уникнення можливості що-небудь дописати у ньому, не перекреслені, а також у протоколі відсутні відомості про понятих. Крім того, як зазначила захисник, про залучення судово-медичного експерта до участі у кримінальному провадженні та складання відповідного експертного висновку підозрюваного було повідомлено вже після досудового розслідування, що є порушенням права на захист та підставою для визнання висновку експерта недопустимим доказом відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України. На переконання захисника, висновок експерта є недопустимим доказом і з тих підстав, що відсутні докази щодо перевірки слідчим повноважень судово-медичного експерта, а також докази про те, що експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Також захисник зауважила на тому, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що вказують на те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до документів, які були використані судовим експертом, а також про те, що такі останньому направлялись. На переконання захисника, суперечливим є вказаний висновок і з огляду на покази свідка ОСОБА_13 , яким надавалась первинна медична допомога потерпілому та який вказав на інший розмір рани потерпілого в області лівої брови та на те, що останній не втрачав свідомості. З огляду на зазначені обставини та, вказуючи на те, що обвинуваченому запізно було надано статус підозрюваного, тоді коли всі слідчі заходи були проведені, чим порушено його право на захист, а також вказуючи на відсутність в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, так як не доведений умисел, а також відсутні допустимі докази, що саме обвинувачений завдав потерпілому тілесних ушкоджень, захисник просила закрити дану кримінальну справу за відсутністю складу злочину, а цивільний позов залишити без розгляду.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_5 , вийшовши з під`їзду будинку, що на АДРЕСА_3 , та в той час, коли потерпілий стояв лицем до під`їзду, цілеспрямовано наніс йому удар в область голови, при цьому розбив йому окуляри. Від вказаного удару потерпілий впав, вдарився об бордюр головою та втратив свідомість, до свідомості прийшов, коли мати обвинуваченого ОСОБА_12 вилила на нього воду, що ним розцінюється, як намір його втопити, так як він міг захлинутися водою. ОСОБА_5 потерпілий вважає «черствою людиною», оскільки останній не намагався викликати йому «швидку допомогу», в той час як потерпілий про це просив, вподальшому вибачення у нього не просив та заподіяної шкоди не відшкодував, тому в повному обсязі підтримує заявнений ним цивільний позов та вважає, що обвинуваченому має бути призначена максимальна міра покарання. При цьому ОСОБА_9 підтримав заявлений ним цивільний позов та зазначив, що у зв`язку з отриманою травмою перебував на амбулаторному лікування, ним купувалися за призначення ліки, вартість яких має бути відшкодована, як і вартість поїздок до експерта.

Інші показання потерпілого ОСОБА_9 стосувались конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_12 , які не стосуються обсягу обвинувачення, тому суд їх відхиляє, як такі, що не стосуються суті кримінального провадження.

Відхиляються судом і показання потерпілого з приводу того, що обвинувачений наніс йому удар в область голови кулаком, штовхав його ногами, в той час, коли він лежав на землі, так як останні не узгоджуються з рештою досліджених у судовому засіданні доказів, а також не стосуються обсягу обвинувачення.

Із показань свідка ОСОБА_14 , яка є дружиною потерпілого, суд установив, що остання виклика поліцію та швидку допомогу, після того як побачила, що її чоловік лежить біля під`їзду. Як ствердила свідок, про це їй повідомила поштарка ОСОБА_15 , особисто вона не бачила як чоловіку наносилися удари, зі слів останнього знає, що це був один удар. Коли приїхала карета швидкої допомоги, ОСОБА_9 надали медичну допомогу та у подальшому доставили до лікарні, де лікарі наполягали на госпіталізації, від чого вони відмовилися, так як у лікарні було багато хворих на «ковід».

Інші показання потерпілої, зокрема щодо конфлікту ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не стосуються суті кримінального правопорушення, тому суд їх не бере до уваги.

Що стосується показів свідка ОСОБА_14 з приводу того, що очі ОСОБА_9 , коли вона його побачила, були залиті кров`ю, кров текла по його вухах та була у нього під головою, то суд такі оцінює критично, оскільки такі не узгоджуються з рештою досліджених судом доказів. Це ж стосується і показань свідка щодо нанесення поштовхів ногою для ОСОБА_9 - свідком ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_12 ствердила про те, що після конфлікту, який виник між нею та ОСОБА_9 , отримала стрес, нею почало трусити, тому вона зателефонувала сину ОСОБА_5 та все розповіла. Коли приїхав син, то вони поговорили та син пішов. До під`їзду ОСОБА_12 вийшла після дзвінка ОСОБА_15 , де побачила, що на землі лежить ОСОБА_9 , поблизу якого стояли ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та її син ОСОБА_5 . Свідок вказала на те, що має посвідчення медсестри та вміє надавати допомогу, тому побігла за водою, яку набрала у пляшку. Остання допускає, що можливо вода вилилась на потерпілого, коли вона до нього нахилилась, а він в цей час кричав, щоб його не зачіпали, та махав руками, при цьому наполягаючи на фіксації події шляхом фотографування. Свідок ствердила, що ОСОБА_9 , коли лежав, то був при свідомості, особисто вона не бачила, коли син наносив удари потерпілому, так як вийшла вже пізніше, крім цього, ні вона, ні її син потерпілого ногами не штовхали, пропонували надати допомогу, проте ОСОБА_9 був проти, карету швидкої допомоги викликала його дружина.

Інші показання свідка ОСОБА_12 , зокрема щодо її конфлікту з ОСОБА_9 , не стосуються суті кримінального правопорушення, тому суд їх не бере до уваги.

Свідок ОСОБА_16 суду ствердив, що точної дати не пам`ятає, у другій половині дня, коли він підійшов до під`їзду будинку, де проживає, то побачив, що на землі лежить ОСОБА_9 , який був при свідомості. Свідок зауважив, що на потерпілому не було окулярів, візуальних ушкоджень не пам`ятає на ньому, а тому допустив, що ситуація могла бути пов`язана з поганим самопочуттям потерпілого. Свідок ствердив, що бачив, як ОСОБА_5 намагався надати допомогу потерпілому, таку допомогу пропонував останньому і сам свідок, однак потерпілий наполягав лише на фіксації події шляхом фотографування.

Із показань свідка ОСОБА_15 судом установлено, що остання чула, як ОСОБА_9 кричав, щоб визвали карету швидкої допомоги, бо йому погано, коли приїхали працівники поліції та хотіли його підняти, то потерпілий відмовився вставати. Свідок ствердила, що коли ОСОБА_9 лежав на землі, то на обличчі біля брови була кров, при цьому останній, на її переконання, ззовні не виглядав так, що потребує медичної допомоги. Зауважила свідок і на тому, що не бачила, щоб ОСОБА_5 штовхав потерпілого, коли той лежав, ногами. Обвинуваченого свідок охарактеризувала позитивно, вказала на те, що останній є спокійною та врівноваженою людиною та у ситуації, яка сталася, пропонував підняти ОСОБА_9 , на що той відмовився, висловлюючи в адресу обвинуваченого образи та погрози.

Із показань свідка ОСОБА_13 судом установлено, що останній працює фельдшером та прибув за викликом про побиття ОСОБА_9 . Свідок ствердив, що по прибуттю до місця виклику потерпілий лежав ногами до під`їзду, був при свідомості та такої не втрачав, про що на поставлене ним запитання йому ствердив сам ОСОБА_9 , у нього було виявлено забійну рану лівої брови біля 2 см та підвищений артеріальний тиск, так як останній вказав, що не може самостійно дійти до карети швидкої допомоги, його до такої доставили, де наклали пов`язку та ввели ін`єкцію, а у подальшому у супроводі дружини доставили до лікарні. Як зауважив свідок, ОСОБА_9 та його дружина жестами вказали на ОСОБА_17 , як на особу, яка вдарила потерпілого. При цьому свідок зауважив, що за його присутності будь-яких негативних висловлювань на адресу ОСОБА_9 зі сторони присутніх не було, при цьому останній турбувався про фіксування події шляхом фотографування.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_9 та свідків, які узгоджуються між собою, вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, незважаючи на невизнання останнім такої, за встановлених судом обставин повністю підтверджується іншими дослідженими судом доказами, зокрема:

-даними заяв про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_14 від 30 березня 2021 року (арк. пр. 13) та ОСОБА_9 від 01 квітня 2021 року (арк. кп. 9), реєстрації відділення поліції №5 (смт Гоща) Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області повідомлень за №1001 від 30 березня 2021 року (арк. пр. 15), за №1002 від 30 березня 2021 року (арк. пр. 12), за №1038 від 01 квітня 2021 року (арк. пр. 8), якими стверджується факт звернення з приводу нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 30 березня 2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин біля будинку на АДРЕСА_3 ;

-протоколом огляду від 06 квітня 2021 року з долученими до нього ілюстративними таблицями, даними якого встановлено, що місцем кримінального правопорушення було подвір`я багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема територія біля під`їзду №3 вказаного будинку (акр. пр. 16-20). Що стосується аргументів захисника про недопустимість вказаного доказу з тих підстав, що пусті графи після його складання та підписання, не перекреслені, а також через відсутність у ньому відомостей про понятих, то суд такі відхиляє. Суд не вбачає в даному випадку недотримання дізнавачем під час проведення названої слідчої (розшукової) дії вимог ст.ст. 223 та 237 КПК України та зауважує, що при дослідженні протоколу огляду не встановлено внесення до нього будь-яких дописів після його оформлення, крім того КПК не передбачає обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він проводиться не в житловому приміщенні. За змістом ч. 7 ст. 223 КПК України з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії здійснюється лише обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи;

-висновком судово-медичного експерта №280 від 02 квітня 2021 року за результатами проведеної на підставі постанови від 01 квітня 2021 року судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно з яким виявлені у потерпілого та з урахуванням медичних документів на його ім`я лікарями відмічені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, поєднана із зовнішніми ушкодженнями забійною раною в ділянці зовнішнього краю лівої брови, крововиливом в лівій навколоочній ділянці та садном в тім`яній ділянці голови зліва, слід розглядати в єдиному механізмі виникнення, оскільки кожне із зовнішніх ушкоджень є місцем прикладання травмуючої сили, яка спричинила чи могла спричинити протікання струсу головного мозку, тому в сукупності ці ушкодження згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Як зазначено у висновку, дані тілесні ушкодження могли утворитись за вказаних в постанові обставин у відмічений термін, а саме 30 березня 2021 року, локалізація та характер виявлених ушкоджень, в сукупності, загалом, не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без нього). Крім того, зі змісту підсумків зазначеного висновку убачається, що дані тілесні ушкодження виникли не менш як від двох ударів травматичних дій тупого (их) предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, яким (и) могли бути рука, нога людини чи інший тупий предмет, індивідуальні особливості якого (их) в тілесних ушкодженнях не відобразилися (арк. пр. 34-35).

Таким чином, зазначеним висновком експерта підтверджено механізм та час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Водночас суд оцінює критично та відхиляє доводи захисника на підтвердження поданого нею клопотання про визнання вказаного висновку судово-медичного експерта недопустимим доказом з тих підстав, що ОСОБА_5 був позбавлений можливості взяти участь у слідчій дії - призначення та проведення експертизи, відсутні докази щодо перевірки слідчим повноважень судово-медичного експерта та про те, що такий був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також відсутні будь-які дані, що вказують на те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до документів, які були використані судовим експертом.

При цьому суд зазначає, що зі змісту дослідженого висновку експерта судом установлено, що такий висновок складено зав. відділом експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб ОСОБА_18 (експертний стаж 22 роки, вища кваліфікаційна категорія та 3-й кваліфікаційний стаж судового експерта), якою у висновку зазначено про те, що вона ознайомлена з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст. 69 КПК України, та її попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків. Вказані обставини стверджуються особистим підписом названого експерта.

Експертиза містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів судом не встановлено.

Виходячи з положень ст. 3, ч.ч. 1-3 ст. 22, ст. 56 КПК України суд зауважує, що потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них, слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК. Тобто медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, а саме добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок експерта був складений на підставі постанови слідчого і для проведення цього висновку було надано медичну картку амбулаторного хворого потерпілого ОСОБА_9 . Будь-яких заперечень з приводу надання медичної документації для проведення експертизи потерпілий не висловлював. А тому твердження сторони захисту, що медична документація, покладена в основу висновку експерта, отримана з порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на вимогах закону.

Ураховуючи, що зазначену експертизу проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи у зв`язку з обставинами на які посилається захисник немає.

Інша підстава, на яку посилається захисник у своєму клопотанні для визнання висновку експерта недопустимим доказом, зокрема незалучення ОСОБА_17 до проведення судово-медичної експертизи, є, на переконання суду, також неналежною для визнання такого висновку недопустимим, оскільки відповідно до п. 2.13.2. «Інструкції про проведення судово-медичних експертиз», затвердженої Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, обов`язкова присутність обвинуваченого чи іншої особи при проведенні судово-медичної експертизи не передбачена, тому експертиза проведена у відповідності із законодавством, яке регламентує проведення таких експертиз і будь-яких порушень при отриманні такого доказу, передбачених ч. 1 ст. 87 КПК України, судом не встановлено.

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є такими, що доповнюють одне одного, належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Водночас судом відхиляються показання свідка ОСОБА_19 , оскільки такі, є неналежним доказом в розумінні ст. 85 КПК України, так як названий свідок не був очевидцем обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та мають значення для нього. Як ствердив у судовому засіданні ОСОБА_19 , між ним та ОСОБА_9 мала місце словесна перепалка біля під`їзду будинку, при цьому, коли з під`їзду вийшов ОСОБА_5 , то зробив зауваження потерпілому, після чого свідок поїхав та більше нічого не бачив.

З підстав неналежності в розумінні ст. 85 КПК України відхиляються судом і надані стороною захисту витяг з ЄРДР за №0000045 від 31 березня 2021 року, згідно якого ОСОБА_12 повідомила про нанесення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 30 березня 2021 року близько 14 години на подвір`ї багатоквартирного будинку на АДРЕСА_3 (арк. спр. 51) та повідомлення керівника КНП Гощанська багатопрофільна лікарня від 21 квітня 2021 року за №475/01-11, згідно якого ОСОБА_12 01 квітня 2021 року звернулась за медичною допомогою на приймальне відділення (арк. спр. 50).

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вважає, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мало місце, дії обвинуваченого містять склад кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і становлять - умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена і він підлягає покаранню за його вчинення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 після конфлікту з потерпілим не вчиняв будь-яких дій для досягнення примирення з потерпілим, не вибачився за вчинене, не намагався усунути негативні наслідки вчинених дій, відшкодувати шкоду.

Вказані дії обвинуваченого, на думку суду, не свідчать про його щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, про що зазначено в обвинувальному акті.

Разом з тим, прибуття на виклик слідчого та суду, свідчить про добросовісне ставлення та виконання обвинуваченим його обов`язку, як підозрюваного чи обвинуваченого, прибувати на виклики до слідчого та суду, а отже і про сприяння у з`ясуванні всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії проступків, особу винного, який раніше є несудимим (арк. пр. 61), по місцю реєстрації характеризується з позитивної сторони (арк. пр. 62), не працює, але є працездатним, стан його здоров`я, зокрема те, що останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (арк. пр. 60), та його молодий вік (арк. пр. 56-58), думку потерпілого та його представника щодо виду і міри покарання та приходить висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого. Призначаючи покарання у виді штрафу судом враховується майновий стан обвинуваченого, який, як ствердив у судовому засіданні сам ОСОБА_5 є достатнім, так як він отримує щомісячний прибуток, будучи офіційно непрацевлаштованим, а також відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей та повнолітніх непрацездатних осіб.

Що стосується вимоги потерпілого ОСОБА_9 про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, а також вимоги його представника - адвоката ОСОБА_10 про призначення обвинуваченому покарання у виді арешту на строк шість місяців, то такі, на переконання суду, не є достатньо обґрунтованими.

При цьому, суд зважає на те, що в силу вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Врахувавши означені вище обставини, суд прийшов висновку про необхідність і можливість призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

На думку суду, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, даних про особу винного, таке покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням положень ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним у подальшому нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Крім того, до початку судового розгляду, в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 , подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального проступку.

В обґрунтування позову ОСОБА_9 зазначено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого йому завдано майнової шкоди на загальну суму 6594 гривні 43 копійки, з яких: 1904 гривні 52 копійки - витрати на лікування, 599 гривень 91 копійка витрати на пальне, у зв`язку з поїздками 01 та 02 квітня 2021 року на судово-медичну експертизу в КЗ «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР, 4090 гривень вартість окулярів для корекції зору згідно до встановленого прайс-листа салону «Німецька оптика» (м. Рівне, вул. 16 Липня, 37).

Окрім того, потерпілий ОСОБА_9 вважає, що ОСОБА_5 своїми неправомірними діями завдав йому моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 30 000 гривень та яка полягає в тому, що від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий зазнав душевних страждань та суттєвих змін у звичайному для нього ритмі життя (втрата сну, погіршення емоційного та психологічного стану), через завдані обвинуваченим травми відчув моральне приниження, незручності перед рідними та знайомими.

При вирішенні цивільного позову потерпілий просив також вирішити питання витрат на професійну правову допомогу в сумі 4500 гривень.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року цивільний позов прийнято до розгляду в даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_9 та його представник підтримали позов та просили його задовольнити повністю.

Цивільний відповідач ОСОБА_20 позов не визнав.

Захисник обвинуваченого щодо цивільного позову потерпілого письмово 14 вересня 2021 року зауважила, що позовна вимога останнього про стягнення матеріальної шкоди недоведена належними та допустимими доказами, зокрема не доведено причинно-наслідковий зв`язок в потребі придбаних позивачем ліків, саме в результаті отриманого пошкодження. У виписаному рецепті лікаря зазначений лише такий препарат, як «Нейроксон», всі інші ліки придбані без рецепта лікаря, вже коли пройшов майже місяць після події. Недоведеними, на переконання захисника, є також витрати на пальне, так як не відповідають дійсності, виходячи з відстані від місця, де проживає потерпілий, до закладу експертної установи, що складає приблизно 30 км, крім того, зважаючи на те, що експертиза проводилась один день та явку на проведення такої потерпілого мали забезпечити працівники поліції. Не погодилась захисник і з сумою витрат позивача на професійну правову допомогу, вказавши на її необґрунтованість та недоведеність.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то захисник зауважила на тому, що ОСОБА_9 морально не постраждав, оскільки був провокатором конфліктної ситуації, так як наніс матері ОСОБА_5 ОСОБА_21 тілесні ушкодження, принижував останню в присутності обвинуваченого.

Суд, заслухавши думку учасників справи щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 у судовому засіданні, дослідивши докази, прийшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом установлено, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 завдана майнова шкода в частині витрат на лікування в розмірі 1664 гривні 69 копійок.

Розмір вказаної шкоди визначається судом в межах доведеної вартості витрат понесених на лікування, а саме товарними чеками на купівлю медичних препаратів, бахіл, маски, шприца № від 30 березня 2021 року, №84692 від 31 березня 2021 року, №86679 від 19 квітня 2021 року, №197093 від 27 квітня 2021 року та витягів з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 , які містять відповідні призначення лікаря щодо використання придбаних потерпілим медичних препаратів при лікуванні (арк. спр. 29-38). При цьому вартість вказаних препаратів визначається судом без врахування отриманої за товарними чеками знижки.

Водночас суд не вбачає підстав для відшкодування з ОСОБА_5 на користь потерпілого вартості таких медичних препаратів, як «Панангін», «Еналаприл», «Сидрофарм» та «Корвалол», оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо призначення їх лікарем.

Що стосується позовних вимог потерпілого про стягнення витрат на пальне для поїздок 01 та 02 квітня 2021 року на судово-медичну експертизу в КЗ «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР, то суд зауважує, що надані ОСОБА_9 для підтвердження цих витрат чеки про купівлю пального не доводять факту його використання саме для таких цілей та саме у такому об`ємі. При цьому суд звертає увагу на те, що потерпілим не зазначено відстань між пунктом відправлення та пунктом призначення, а також розрахунок необхідного об`єму пального на таку відстань, з огляду на характеристики транспортного засобу, що позбавляє суд можливості перевірити дійсність понесених витрат на пальне у визначеному позивачем розмірі.

Недоведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 12, 82 ЦПК України, на переконання суду, є також вимоги позивача щодо відшкодування вартості пошкоджених окулярів в сумі 4090 гривень.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, суд зазначає наступне.

Положення ст.ст. 23 та 1167 ЦК України передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно приписів п.п. 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19 від 15 грудня 2020 року.

Оцінюючи у сукупності обставини, встановлені під час розгляду даного кримінального провадження, пояснення потерпілого, надані під час судового розгляду, та доводи, викладені ним у якості обґрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, суд дійшов висновку, що в результаті кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, потерпілий переніс біль та нервові страждання внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує обставини вчиненого кримінального проступку, характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, та його наслідки, а також те, що потерпілий є пенсіонером, особою похилого віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

Вирішуючи питання розподілу процесуальних витрат, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Як зазначено у ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілий та його представник просили стягнути з обвинуваченого 4500 гривень на відшкодування понесених витрат на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат потерпілим надано ордер на надання правничої допомоги від 27 травня 2021 року №1013399 (арк. спр. 48), договір №26-04 про надання правової допомоги та представництво у кримінальному провадженні від 26 квітня 2021 року (арк. спр. 40-42), додаткову угоду до вказаного договору від 06 травня 2021 року (арк. спр. 43), акт виконаних робіт до договору на правничу допомогу №26-04 від 26 квітня 2021 року (арк. спр. 44) та квитанцію від 26 квітня 2021 року про сплату ОСОБА_9 витрат за надану правову допомогу згідно договору №26-04 від 26 квітня 2021 року (арк. спр. 45).

Водночас, на переконання суду, вказані процесуальні витрати підлягають частковому стягненню в межах суми, яка документально підтверджена.

Зі змісту договору №26-04 про надання правової допомоги та представництво у кримінальному провадженні від 26 квітня 2021 року, додаткової угоди до нього від 06 травня 2021 року судом установлено, що вартість робіт згідно п. 4 договору за виконані роботи (згідно із акту виконаних робіт) становить 1500 гривень, у вартість робіт входить складання (написання) позовної заяви про відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а також моральної шкоди, що завдана внаслідок вчинення кримінального проступку.

Відповідно до п. 4.2. та п. 4.4. вказаного договору №26-04 від 26 квітня 2021 року оплата за даним договором здійснюється не пізніше трьох днів з моменту отримання клієнтом актів виконаних робіт із зазначенням рахунку, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної з сторін, в акті вказується обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість.

З огляду на те, що згідно акту виконаних робіт по договору на правничу допомогу №26-04 від 26 квітня 2021 року, Адвокатським об`єднанням «ДІРЕКТ» було надано юридичну допомогу у обсязі - складання позовної заяви, вартість якої визначено у сумі 1500 гривень, ОСОБА_9 проведено оплату вартості таких послуг, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню саме у вказаному розмірі, який є доведеним.

Решта процесуальних витрат потерпілим документально не підтверджена, а тому до стягнення не підлягає. Речові докази у справі відсутні.

З огляду на особу обвинуваченого та його належну процесуальну поведінку, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, визначену йому міру покарання, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 118, 120, 124, 128, 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального проступку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1664 гривні 69 копійок та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, всього 6 664 (шість тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 69 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1