ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000686 від 24.09.2020 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20.08.2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.Ес.Ай.» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 125 тис.грн. у відшкодування моральної шкоди.

Провадження №11кп/822/373/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст.286 ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_8 93521,10 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування.
Вирішено витрати по залученню експертів та долю речових доказів по справі.
Згідно вироку районного суду, ОСОБА_7 23.09.2020 року приблизно о 21 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Espace» н.з. НОМЕР_1 в с. Тисовці Сторожинецького району Чернівецької області та рухаючись автодорогою сполученням с.Годилів - с.Червона Діброва, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись, що дії по керуванню вказаним автомобілем будуть безпечними для інших учасників руху, діючи в порушення та невиконання вимог пункту 1.5.,12.1.,12.3. Правил дорожнього руху України, втратив контроль над керованим ним автомобілем та здійснив виїзд на праве узбіччя, де в той момент перебувала ОСОБА_8 і вчинив дорожньо-транспортну пригоду, під час якої потерпіла ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта №976 мд від 02.11.2020 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_7 скоїв в результаті порушення та невиконання ним вимог п.п.1.5., 12.1.,12.3. Правил дорожнього руху України.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
На вказаний вирок суду І інстанції захисник ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок районного суду по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України - змінити, призначивши останньому покарання із застосуванням вимог ст.ст.75, 76 КК України, а також просив відмовити в задоволенні цивільного позову.
При цьому апелянт посилаючись на вимоги ст. 65 КК України та на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначав, що на досудовому слідстві та у судовому засіданні ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені на досудовому розслідуванні, в чому щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілій моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) євро та 2000 (дві тисячі) доларів, попросив вибачення у останньої.
При цьому, звертав увагу на те, що вказані вище обставини у відповідності до вимог ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого і в їх сукупності дають підстави вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, так як за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість та неправильним застосуванням закону.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 і діючого в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілу ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так як доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Що стосується доводів сторони захисту щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то вони є необґрунтованими.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимоги кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання, судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, врахувавши вимоги ст.ст. 65-67 КК України, а також ст. 12 КК України, призначив обвинуваченому міру покарання, у вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, його позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що на час вчинення злочину до складу сім`ї входили його батько, 1936 р.н. та матір, 1939 р.н., які зі слів обвинуваченого на момент розгляду справи померли.
Крім цього, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст.66 КК України вірно відніс активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування моральної шкоди.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що районний суд вірно не знайшов підстав для віднесення до пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого, оскільки останній не просив вибачення у потерпілої після скоєного, не вживав будь-яких заходів для надання їй допомоги після ДТП і під час лікування, а також те, що часткове відшкодування шкоди обвинувачений провів лише через 10 місяців після ДТП.
У відповідності до вимог ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 районним судом не було встановлено.
Отже, на думку колегії суддів, при винесенні рішення районним судом вірно були враховані тяжкість вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його позитивну характеристику, відношення до скоєнного, визнання останнім своєї винуватості, відсутність щирого каяття, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка заперечувала щодо запропонованого прокурором покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Таким чином, доводи сторони захисту щодо суворості призначеного покарання ОСОБА_7 є необґрунтованими і спростовуються вищенаведеним.
Крім цього, вирок в частині цивільного позову потерпілої, районним судом вирішено відповідно до вимог ЦПК України, із детальним обґрунтуванням та повним дослідженням всіх обставин справи.
Доводів щодо незаконності вироку в частині цивільного позову в апеляційній скарзі захисником не наведено і в суді апеляційної інстанції не здобуто, тому посилання апелянта в резолютивній частині апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні цивільного позову відносно ОСОБА_7 , судовою колегією не беруться до уваги.
Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно.
Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.
Тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, як про це апелює сторона захисту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20.08.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3