ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5256/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2926/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 11.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 08.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не було враховано наступне: - визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 ; - стан здоров`я обвинуваченого, який стрімко погіршується; - наявність постійного місця проживання на території Харківської області; - матір похилого віку, яка потребує догляду; - відсутність доданого до клопотання прокурора постанови призначення групи прокурорів; - недоведеність існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України; - наявність в клопотанні прокурора посилання на практику ЄСПЛ, що на думку апелянта є недопустимим для органів прокуратури та правоохоронних органів.

Вважає, що прокурором було формально вказано ризики, передбачені ст. 177 КПК України та не наведено жодної фактичної обставини, яка б вказувала на наявність таких ризиків, що на думку захисника є припущенням.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Захиснику до початку апеляційного розгляду подав заяву про розгляд його апеляційної скарги без його участі.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву про розгляд вказаної апеляційної скарги без його участі де також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений не наполягав на участі в судовому засіданні, заяв та клопотань про відкладення удового розгляду до суду не подавав.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу захисника за відсутністю вказаних вище осіб.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Також колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_8 , не одружений, не працюючий, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий, відсутні відомостей про міцні соціальні зв`язки та поганий стан здоров`я.
Викладене доводить, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінуються ОСОБА_6 , а саме відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчиненого повторно, на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3, ,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги відсутність доданого до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 постанови призначення групи прокурорів, колегія суддів до уваги не бере, оскільки це не суперечить вимогами ст. 199 КПК України.

Що стосується визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого правопорушення, колегія суддів вважає, що це заслуговує на увагу та буде враховано судом під час винесення ним остаточного рішення у кримінальному провадженню та само по собі не може бути підставою для зміни обґрунтовано визначеного судом першої інстанції запобіжного заходу.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника щодо стрімкого погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки як встановлено з наявних матеріалів провадження до суду першої інстанції доказів цьому надано не булу, як і до суду апеляційної інстанції.

Наявність постійного місця проживання на території Харківської області, а також матері похилого віку, яка потребує його догляду, колегією суддів вважає, що хоча і заслуговує на увагу, однак не є безумовною підставою для зміни щодо обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки дані обставини існували і на час вчинення злочину, однак не стали стримуючим фактором для ОСОБА_6 від протиправних дій.

Слід відзначити, що судова практика ЄСПЛ є джерелом права, а тому посилання захисника на не недопустимість застосування цієї практики органами прокуратури та правоохоронними органами є безпідставним.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Ленінського районного суду Харківської області від 11.08.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4