Житомирський апеляційний суд
Справа №282/624/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185, ст. 126-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000020 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 02 липня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Першотравенськ, Баранівського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

- за ст. 126-1 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 , у строк призначеного остаточного покарання попереднє ув`язнення з 21 квітня 2021 року по 02 липня 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 02 липня 2021 року.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі: 653,80 грн. (висновок експерта від 05.04.2021 року); 980,70 грн. (висновок експерта від 09.04.2021 року); 653,80 грн. (висновок експерта від 29.04.2021 року); 653,80 грн. (висновок експерта від 15.04.2021 року).

Арешт накладений ухвалами слідчих суддів Любарського районного суду Житомирської області скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_6 , після звільнення з місць позбавлення волі, ніде не працюючи, зловживаючи спиртними напоями, не маючи власного житла, без реєстрації, проживає в домогосподарстві своєї матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_1 , систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до останньої.

Під час спільного проживання з матір`ю, в період з 20 лютого 2021 року по 22 березня 2021 року, ОСОБА_6 , своєю свідомою поведінкою, з використанням власної переваги, умисно, систематично вчиняв щодо неї психологічне та фізичне насильство, тобто здійснював систематично словесні образи, погрози, приниження, залякування, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_9 .

Вказані дії ОСОБА_6 , виражались у систематичному висловлювані в адресу своєї матері слів нецензурної лексики тощо. Такі дії ОСОБА_6 , завдають потерпілій психологічних страждань, які виражаються в приниженні честі та гідності ОСОБА_9

20 лютого 2021 року, близько 13 години, 21.02.2021 року близько 14 години, 22 лютого 2021 року близько 11 години, 23.02.2021 близько 16 години та 24 лютого 2021року близько 07 години, ОСОБА_6 , за місцем свого проживання, безпричинно, висловлювався в адресу своєї матері нецензурною лексикою. За вказані дії постановою Любарського районного суду від 02 березня 2021 ОСОБА_6 , визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин. 24 лютого 2021 ОСОБА_6 , дільничним інспектором сектору превенції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 , винесено терміновий заборонний припис, щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, а саме з ОСОБА_9 .

Крім цього, 26 лютого 2021 року близько 18 години, 27 лютого 2021 року близько 16 години, ОСОБА_6 , за місцем свого проживання, знову, діючи всупереч загальноприйнятих норм поведінки, висловлювався в адресу своєї матері нецензурною лексикою принижуючи її честь і гідність, спричиняючи їй моралі страждання. За вказані дії постановою Любарського районного суду від 02 березня 2020 року ОСОБА_6 , визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

19 березня 2021 року, близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , через похилий вік не маючи навиків зняття з банківської картки грошей через банкомат самообслуговування, попросила про дану послугу свого сина, ОСОБА_6 . На прохання своєї матері, зняти з банківської картки № НОМЕР_1 пенсійної виплати ОСОБА_6 , погодився, взявши в останньої банківську картку, цього ж дня о 17 годині 14 хвилин, в АДРЕСА_2 , через банкомат «Аграрний технікум» зняв гроші в сумі 3300 гривень, однак наміру повертати в ОСОБА_6 , не було. Вказані гроші без дозволу матері, повністю цього ж вечора витратив на власні потреби, а саме на спиртні напої. Даними діями ОСОБА_6 , залишив свою матір ОСОБА_9 , без засобів для нормального існування, чим вчинив відносно неї економічне насильство.

Не припиняючи своїх злочинних дій 21 березня 2021 року в післяобідню пору доби, ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальної за вчинення насильства в сім`ї, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, молодший вік, діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, знову вчинив щодо своєї матері психологічне насильство, що виразилось в словесних образах, нецензурній лайці та демонстрації своєї фізичної переваги, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_6 продовжуючи систематично вчиняти психологічне насильство по відношенню до своєї матері, під час висловлювання в адресу ОСОБА_9 , словами нецензурної лексики, ударами рук та ніг деформував міжкімнатні двері однієї кімнат житлового будинку потерпілої, а також з метою залякування, неодноразово демонстративно, кидав в присутності ОСОБА_9 , ніж у двері кімнати кухні, що призвело до психологічних страждань потерпілої. Через систематичні залякувані боячись застосування з його боку фізичного насильства, в ніч з 21 березня 2021 року на 22 березня 2021 року потерпіла змушена була ночувати в господарському приміщені свого домогосподарства, а не в житловому будинку.

Не припиняючи своїх протиправних дій. будучи впевненим у своїй безкарності 22 березня 2021 року, близько 07 год., ОСОБА_6 , за місцем свого проживання знову вчинив психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 виражаючись в її адресу нецензурною лайкою. З метою спричинення потерпілій психологічних страждань, погіршення якості життя, спонукаючи її до постійного перебування у пригніченому, тривожному стані, ОСОБА_6 , в кімнаті кухні житлового будинку, схопив ОСОБА_9 , за руки, кинув на ліжко та придушив потерпілій грудну клітку коліном, через її відмову надати йому спиртні напої, чим спричинив фізичне насильство потерпілій.

25 березня 2021 року близько 22 год., ОСОБА_6 , проходячи по АДРЕСА_3 з метою повторного таємного викрадення чужого майна зайшов на територію домогосподарства АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи на території вказаного домогосподарства підійшов до приміщення веранди житлового будинку та скориставшись відсутністю власника майна та інших сторонніх осіб, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів шляхом розбиття скла вікна веранди, проник всередину житлового будинку, звідки з приміщення однієї з кімнат викрав телевізор марки «TDLex» моделі «LE-32F2S» та цифровий телевізійний тюнер марки «EUROSAT», які належали ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_6 , з викраденим майном залишив вказане домогосподарство та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, потерпілому ОСОБА_11 , даним злочином заподіяно майнову шкоду на суму 2166,92 грн.

В ніч з 09 квітня 2021 року на 10 квітня 2021 року ОСОБА_6 , проходячи по АДРЕСА_1 з метою повторного таємного викрадення чужого майна, зайшов на територію домогосподарства АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи на території вказаного домогосподарства підійшов до господарського приміщення, та скориставшись відсутністю власника майна та інших сторонніх осіб, усвідомлюючи, що за діями ніхто не спостерігає, розуміючи протиправність своїх дій, відкрив запірний пристрій у вигляді металевого засуву, незаконно проник всередину господарського приміщення вказаного домогосподарства, звідки викрав електроінструмент по обробці деревини, а саме фрейзер «Моноліт» та ручний рубанок «Зеніт», які належать ОСОБА_12 , чим заподіяв останньому майнову шкоду.

В подальшому, ОСОБА_6 , з викраденим майном залишив вказане домогосподарство та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином потерпілому ОСОБА_12 , даним злочином заподіяно майнову шкоду на суму 2055,45 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного ОСОБА_6 покарання.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`яке покарання за ч. 3 ст. 185, ст. 126-1 КК України.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав, щиро розкаявся у зв`язку з чим учасники судового процесу погодились зі спрощеною процедурою судового розгляду згідно вимог ст. 349 КПК України.

Також, стверджує, що потерпіла у даному провадженні матір обвинуваченого - ОСОБА_9 , яка має похилий вік, (1938 року народження), незадовільний стан здоров`я, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 просили суд не призначати сувору міру покарання ОСОБА_6 , однак суд не взяв це до уваги.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються. Розгляд кримінального провадження здійснювався у порядку визначеному ч.3 ст. 349 КПК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ст. 126-1 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідки, обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття, обставини, що обтяжують його покарання рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також думку потерпілих, які просили суд суворо не карати.

ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі звідки звільнився 29.11.2018 року, однак висновків з цього не зробив та через нетривалий час став знову вчиняти правопорушення.

З врахуванням цих обставин, а також обставин вчинених злочинів, їх тяжкості та суспільної небезпеки, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: