ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/513/22 Справа № 187/1005/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінального провадження № 0000258 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Суд першої інстанції в ухвалі зазначив наступне.
За обвинувальним актом ОСОБА_9 досудовим розслідуванням обвинувачується в тому, що повторно, близько 13 годин 30 хвилин 14.05.2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходячись на АДРЕСА_2 , в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно намагалась викрасти належне ОСОБА_10 майно, а саме велосипед марки «України», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2971-18 від 25.06.2018 року становить 1 485 грн. Однак обвинувачена не довела свій протиправний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була зупинена сторонніми особами.
Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 113 від 26.08.2021 року ОСОБА_9 у період інкримінованого їй діяння страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене, хронічне психічне захворювання позбавляло іспитовану можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_9 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
При визначенні виду і міри медичного характеру, суд першої інстанції врахував не тільки характер душевного захворювання та рекомендації експертів про тип лікувального закладу, але й те, що ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечного діяння, яке відноситься до нетяжких злочинів, що підтверджується відповідними доказами по кримінальному провадженні. Зазначені дії вчинені ОСОБА_9 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно небезпечного діяння вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання та на даний час не видужала, що є підставою для застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом - Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (місцезнаходження закладу: вул. Надії Алексєєнко, 84, м. Дніпро, 49006).
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказану ухвалу змінити, виключивши посилання на спрямованість умислу, мету і мотив її дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. В іншій частині ухвалу прокурор просить залишити без змін.
Зазначає, що згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 113 від 26.08.2021 року ОСОБА_9 у період інкримінованого їй діяння страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене, хронічне психічне захворювання позбавляло іспитовану можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_9 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.
Прокурор вказує, що з зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, на думку прокурора, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника обвинуваченої, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення з оскаржуваної ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив її дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, з огляду на наступне.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи так і за результатами її судового розгляду.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування;
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Умисна форма вини включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Враховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи № 113 від 26.08.2021 року ОСОБА_9 у період інкримінованого їй діяння страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене, хронічне психічне захворювання позбавляло іспитовану можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_9 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
З даним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Колегія суддів вважає, що висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчинених суспільно небезпечних діянь, зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, оскаржувану ухвалу, - змінити. Слід виключити з її мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , - задовольнити.
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року, якою застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, - змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4