УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000602 від 17.06.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві проводиться досудового розслідування кримінального провадження, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000602 від 17.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1347 о/с від 15.11.2016 ОСОБА_4 призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», ч.3 ст.18 КК України ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.

Відповідно до ст.ст.19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закону), Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення визначених у статтях 2, 23 цього Закону завдань та повноважень з охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.ст. 29-31 цього Закону для виконання повноважень поліція застосовує в межах своєї компетенції поліцейські заходи - превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом, в тому числі такі поліцейські превентивні заходи як зупинення транспортного засобу, поверхнева перевірка і огляд, вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території, обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю, проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Обраний поліцейський захід має бути: 1) законним, якщо він визначений законом, поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України; 2) необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам; 3) пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди; 4) ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно ст. 18 цього Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.

У відповідності до посадової інструкції поліцейського батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі БПОП ГУНП в Одеській області), затвердженої командиром БПОП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 03.01.2020, ОСОБА_4 зобов`язаний виконувати покладені на нього посадовою інструкцією обов`язки з охорони публічної безпеки і порядку та обов`язки поліцейського, визначені у ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Виконуючи в процесі службової діяльності обов`язки поліцейського, ОСОБА_4 був обізнаний з вимогами ст. 30 Конституції України, згідно якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, а у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Так, ОСОБА_4 було достовірно відомо, що згідно до ст. 38 Закону України «Про Національну поліцію» він, як поліцейський, може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише в невідкладних випадках, пов`язаних із: 1) рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій; 2) безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення; 3) припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні. Проникнення поліцейського до житла чи іншого володіння особи не може обмежувати її права користуватися власним майном та про застосування вказаного поліцейського заходу обов`язково складається протокол.

При цьому, ОСОБА_4 в силу наявного досвіду роботи на посаді поліцейського батальйону поліції особливого призначення розумів, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу: 1) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб; 3) якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.

ОСОБА_4 знав, що поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу. Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону. Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу. При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог статті 237 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, ОСОБА_4 достовірно усвідомлював, що він згідно вимог норм вищевказаного законодавства під час проведення поверхневої перевірки уповноважений лише на візуальний огляд речі та/або транспортного засобу, його салону та багажника, оскільки відповідно до ст. 233, 234, 236, 237 КПК України проникнути до житла чи іншого володіння особи у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення та провести в них обшук та огляд, що є слідчими (розшуковими) діями, має право до постановлення ухвали слідчого судді виключно слідчий або прокурор, які зобов`язані невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із відповідним клопотанням.

Однак, нехтуючи взятими на себе обов`язками працівника правоохоронного органу та грубо ігноруючи їх, ОСОБА_4 скоїв умисне кримінально-каране діяння за наступних обставин.

Так, 06.06.2020 в період з 09 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. на чергування для несення служби з охорони публічного порядку та безпеки на території обслуговування Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області заступив поліцейський взводу № 2 роти № 2 БПОП ГУНП в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_4 у складі патруля «Скіф-811» на службовому автомобілі марки «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак НОМЕР_1 спільно з поліцейськими роти № 2 БПОП ГУНП в Одеській області: старшим сержантом поліції ОСОБА_10 (старший екіпажу), сержантом поліції ОСОБА_11 та старшим сержантом поліції ОСОБА_12 .

Під час цільового інструктажу при заступанні на службу ОСОБА_4 разом з іншими поліцейськими вказаного патруля ознайомлено з орієнтуваннями скоєних кримінальних правопорушень на території м. Одеси, у тому числі орієнтуванням Шевченківського відділення поліції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про незаконне заволодіння транспортним засобом марки «LAND ROVER RANGE ROVER», зареєстрованим у Журналі єдиного обліку відділення поліції за № 9351 від 08.05.2020.

У подальшому, приблизно о 19 год. 00 хв. 06.06.2020 під час руху на службовому автомобілі патруля «Скіф-811» у складі вищевказаних поліцейських по вул. Преображенській біля перехрестя з вул. Дерибасівською в напрямку провулка Маяковського в м. Одесі, старшим екіпажу ОСОБА_10 помічено зовні схожий за описом під орієнтування автомобіль марки «RANGE ROVER» державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду у попутному напрямку, у зв`язку з чим останнім відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» прийнято рішення щодо застосування поліцейського превентивного заходу у вигляді зупинки транспортного засобу з метою перевірки на предмет його незаконного заволодіння.

Під час з`їзду автомобіля марки «RANGE ROVER» з вул. Преображенської до пров. Маяковського в м. Одеса, ОСОБА_10 на службовому автомобілі включені проблискові маячки червоного та синього кольорів і спеціальні звукові сигнальні пристрої, та приблизно о 19 год. 30 хв. вказаний транспортний засіб зупинено на узбіччі проїжджої частини по вул. Військовий узвіз, 3 в м. Одесі.

ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , за виключенням ОСОБА_12 , який залишився у службовому автомобілі, підійшли до передньої пасажирської двері зупиненого автомобілю марки «RANGE ROVER», у якому перебували на передньому водійському сидінні водій ОСОБА_13 та на передньому пасажирському сидінні його власник - громадянин ОСОБА_14 .

Після чого, ОСОБА_4 , в порушення ч. 2 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», без повідомлення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про проведення превентивних поліцейських заходів та причин їх застосування, без доведення до їх відома нормативно-правових актів, на підставі яких застосовуються такі заходи, а також не ставлячи до відома інших поліцейських екіпажу «Скіф-811» щодо вчинених ним подальших дій, вирішив застосувати поліцейський превентивний захід, передбачений п. 7 ч. 1 ст. 31 цього Закону, а саме проникнення до іншого володіння особи - автомобілю марки «RANGE ROVER» державний номерний знак НОМЕР_2 , за відсутності отриманої згоди його власника ОСОБА_14 та проведення у ньому незаконного обшуку шляхом примусового обстеження салону автомобілю та особистих речей осіб, які знаходились в автомобілі під час зупинки.

При цьому, ОСОБА_4 достовірно усвідомлював про відсутність жодних правових підстав для проникнення до зазначеного автомобілю, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки не існували невідкладні випадки, пов`язані з рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій, безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні.

Між тим, незаконне проведення обшуку автомобілю ОСОБА_4 вирішив замаскувати нібито здійсненням ним поверхневої перевірки зазначеного транспортного засобу, визначеним п. 3 ч. 1 ст. 31, ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» за відсутності підстав, передбачених п.п. 1-3 ч. 4 ст. 34 цього Закону, оскільки: по-перше не існувало підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб; по-друге не існувало підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб; втретє не існувало підстав вважати, що транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.

Разом з тим, ОСОБА_4 розумів, що застосування ним поліцейських превентивних заходів у вигляді проникнення до транспортного засобу та його поверхневої перевірки грубо суперечить вимогам до поліцейських заходів, визначеним у ч.ч. 2-7 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію», тобто є незаконними, не є необхідними, не є пропорційними, не є ефективними та немає будь-якої необхідності у застосуванні таких заходів, оскільки останній мав змогу застосувати у відповідності до вимог зазначеного законодавства поліцейський превентивний захід у вигляді перевірки у водія ОСОБА_13 та власника автомобілю ОСОБА_14 документів особи, що визначений у п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 32 цього Закону, або перевірити свідоцтво про реєстрацію та звірити номери агрегатів зупиненого транспортного засобу згідно підпунктів а, б пункту 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, а окрім того, екіпаж поліції «Скіф-811», у складі якого діяв ОСОБА_4 , був забезпечений електронним планшетом з автоматизованою інформаційно-пошуковою системою Національної поліції, у зв`язку з чим без застосування жодних поліцейських превентивних заходів мав змогу ідентифікувати зупинений автомобіль як транспортний засіб, що не відповідає орієнтуванню Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області стосовно події, зареєстрованої у Журналі єдиного обліку за № 9351 від 08.05.2020 та засвідчити особу його власника - ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_4 , діючи з метою незаконного проникнення до вказаного транспортного засобу та незаконного проведення у ньому обшуку, наказав його власнику ОСОБА_14 залишити зазначений автомобіль, у зв`язку з чим ОСОБА_14 був змушений підкоритись незаконній вимозі ОСОБА_4 , який в порушення п. 6 ч. 1 ст. 31, ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію» застосував поліцейський превентивний захід у вигляді обмеження пересування транспортного засобу та фактичного володіння річчю ОСОБА_14 також без визначених правових підстав запобігання небезпеці, якщо є достатні підстави вважати, що річ або транспортний засіб можуть бути використані особою з метою посягання на своє життя і здоров`я або на життя чи здоров`я іншої людини, або пошкодження чужої речі.

Після чого, ОСОБА_4 , наблизившись до відкритих передніх пасажирських дверей автомобілю, за відсутності у ньому ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , розпочав обома руками примусово обстежувати його салон, відкривати інші заперті двері, речовий ящик навпроти переднього сидіння пасажира, інший речовий ящик між водійським та переднім пасажирським сидіннями, вміст паперового пакету на задньому сидінні, власноруч доставати з них та переглядати наявні в них особисті речі громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , таким чином провівши його незаконний обшук за мовчазної згоди інших присутніх поліцейських екіпажу «Скіф-811» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та не зважаючи на неодноразові заяви власника автомобіля ОСОБА_14 щодо проведення у ньому незаконного обшуку та порушення права на недоторканість житла і іншого володіння особи, гарантованого ст. 30 Конституції України.

Реалізувавши злочинний умисел на незаконне проникнення та незаконне проведення обшуку у іншому володінні особи автомобілі марки «RANGE ROVER» державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_14 , без складання відповідних процесуальних документів, ОСОБА_4 приблизно о 19 год. 45 хв. повернувся до службового автомобілю марки «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак НОМЕР_1 та разом з іншими поліцейськими екіпажу «Скіф-811» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 покинув місце скоєного ним кримінального правопорушення.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) - підозрюваний ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років, у зв`язку з чим з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування (наприклад на тимчасово окупованих територіях). Окрім того, ОСОБА_4 , може використовувати здобутий ним досвід під час проходження служби у правоохоронних органах, оскільки ОСОБА_4 наразі є працівником правоохоронного органу, обізнаний щодо проведення оперативно-розшукової діяльності та має відповідні навички, які може використовувати для переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин та спрямовувати вказані навички за знищення речей та документів, які можуть мати значення для досудового розслідування та чинити перешкоди досудовому розслідуванню іншим чином;

- незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України) незаконно впливати на свідків з метою уникнення від відбуття покарання у випадку винесення судом обвинувального вироку. За рахунок займаної посади та реалізації своїх повноважень ОСОБА_4 , а також тривалої служби в ГУНП в Одеській області має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами правоохоронних органів, органів державної влади, місцевими жителями, м. Одеси та Одеської області, що дає змогу впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, використовуючи свої зв`язки та здобутий в ході проходження в правоохоронних органах досвід;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5 ч.1 ст.177 КПК України) у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з домашнім арештом, підозрюваний ОСОБА_4 , який на теперішній час не звільнений із органів ГУНП в Одеській області, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення пов`язані із порушенням конституційних прав громадян.

Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримала у повному обсязі, подане клопотання просила задовольнити.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що підозра необґрунтована, ОСОБА_4 діяв відповідно до посадової інструкції. Ризики на які посилається прокурор необґрунтовані та не доведені в судовому засіданні. Крім того, захисник повідомив, що ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітніх дітей, одружений, має постійне місце проживання, має численні нагороди з місця проходження служби. Просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді особистої поруки.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію адвоката ОСОБА_5 .
Підозрюваний підтримав думку своїх захисників.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Так, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частинами 1 та 2 ст.181 КПК України встановлено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтуванняклопотання.

Так, 19.11.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

На підтвердження існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України сторона обвинувачення посилається на: заяву ОСОБА_14 від 12.06.2020, протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 18.06.2020, протокол огляду мобільного телефону від 18.06.2020, протокол огляду відеозапису від 18.06.2020, матеріали відповіді на виконання доручення від 30.06.2020 та 02.09.2020, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 07.08.2020, протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 07.08.2020, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 14.08.2020, висновок службового розслідування від 10.08.2021, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_14 від 15.09.2020, висновок експерта за результатами проведення комплексної комп`ютеро-технічної експертизи і експертизи звуко та відеозапису від 04.11.2020, протокол огляду від 09.11.2020, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 07.12.2020, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 08.12.2020, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 31.12.2020, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 11.01.2021, висновок службового розслідування від 30.09.2020, висновок судово портретної експертизи №21-2428 від 19.05.2021, протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 27.05.2021.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.5 ст.9 КПК України).

Так, слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відтак, враховуючи наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey), слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.162 КК України.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

Згідно клопотання сторони обвинувачення, в рамках даного кримінального провадження наявні ризики, передбачені п.1, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, можливості незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та винити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, а також положення ч.3 ст.26 КК України, слідчому судді слід надати правову оцінку вказаним доводам сторони обвинувачення, з огляду на що, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 на теперішній час обґрунтовано підозрюється у можливому вчиненні нетяжкого (ст.12 КК України) кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за який у вигляді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Що стосується існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто 17.06.2020 року не переховувався від органу досудового розслідування, завжди з`являвся за викликом до слідчого. Крім того, ОСОБА_4 має на утриманні малолітніх дітей, одружений, має постійне місце роботи, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи та має численні нагороди.

Вищевикладені обставини свідчать про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків у місці проживання та мінімізують ризик його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме слідчому судді не надано відомостей про звернення свідків або потерпілого, щодо здійснення тиску на них зі сторони ОСОБА_4 , як і не надано будь-яких інших доказів, які б свідчили про намагання підозрюваного чи можливість вчинити такий тиск.
Крім того, слідчим в клопотанні не зазначено, якимсаме чином, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, а тому у слідчого судді немає жодних підстав вважати, що такий ризик існує.

Що стосується ризику у виді вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає, що органом досудового розслідування не надано доказів наявності вказаного ризику, так як підозрюваний ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, а навпаки має позитивну характеристику та нагороди.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч.1 ст.176 КПК України, домашній арешт є найсуворішим, після тримання під вартою, запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

З огляду на наведену правову позицію сторони захисту, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що враховуючи положення ч.4 ст.194 КПК України, та з метою запобігання ризику, хоча і мінімального, можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, а також забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання ним обов`язку щодо прибуття до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, стосовно ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на останнього відповідні обов`язки.

Що стосується клопотання сторони захисту про обрання відносно їх підзахисного запобіжного заходу у виді особистої поруки, слідчий суддя зазначає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є більш м`яким запобіжним заходом ніж особиста порука, а тому клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 205 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000602 від 17.06.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; здати на зберігання до ГУДМС в Одеській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали становить 60 днів, але не може перевищувати строку досудового розслідування який закінчується 19.01.2022 року.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1