Єдиний унікальний номер 448/1179/21
Провадження № 1-кс/448/110/21
У Х В А Л А

про арешт майна

24.09.2021 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю т.в.о. начальника СД ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 та володільця (користувача) майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання т.в.о. начальника СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000131 від 15.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, погоджене з в.о. начальника Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_5 , про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Т.в.о. начальника СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000131 від 15.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, звернулася до суду із зазначеним клопотанням про арешт майна, покликаючись на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що 15.09.2021р. близько 14.10 год. в АДРЕСА_1 представниками УСР у Львівській області ДСР НПУ виявлено факт незаконної реалізації дизельного пального в кількості 20 літрів по ціні 25,5 грн. громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_2 , який керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», р.н.з. НОМЕР_1 . Незаконну реалізацію здійснював ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с.Стрілецьке Яворівського району Львівської області без дозвільних документів, а саме ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Покликається на те, що 15.09.2021 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.272 КК України.

Вказує, що в ході огляду місця події на неогородженій території по АДРЕСА_1 , проведеного за письмовою згодою власника земельної ділянки ОСОБА_8 , виявлено та вилучено металеву бочку ємністю близько 10 метрів кубічних на висоту 21см, наповнену речовиною, схожою на дизельне паливо, та колонку паливо-роздавальну, заводський номер 2049 із резиновим шлангом, на кінці якого вмонтовано паливний пістолет. Також вилучено зразки даної рідини, схожої на дизельне паливо, у 2 пляшки ємністю по 0,75л та грошові кошти в сумі 500 грн. (ЗИ1217500).

Зазначає, що вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000131. При цьому, грошові кошти залишено при матеріалах кримінального провадження, зразки рідини передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, а металеву бочку із колонкою, шлангом та паливним пістолем передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 .

З огляду на те, що вилучене майно може бути знаряддями та засобами вчинення кримінального правопорушення, на яких можуть міститись відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, такі підпадають під ознаки речей, визначених у ст.98 КПК України, а також з метою запобігання втрати даного майна та забезпечення його незмінного стану із моменту вилучення для проведення відповідних експертиз у даному кримінальному провадженні, просить накласти арешт на вищевказані речові докази і визначити місце зберігання таких.

Т.в.о. начальника СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала вимоги клопотання про накладення арешту на зазначене нею майно. Необхідність арешту мотивувала метою запобігання втрати даного майна та забезпечення його незмінного стану із моменту вилучення для проведення відповідних експертиз (зокрема експертизи безпеки життєдіяльності)у даному кримінальному провадженні. Пояснила, що у зв`язку з відсутністю коштів та відсутністю технічної можливості перевезення металевої бочки і з колонкою, дане майно було залишене на відповідальне зберігання власнику земельної ділянки, на якій таке було виявлене, а саме ОСОБА_8 .

Володілець майна (особа, в користуванні якої перебуває майно) ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що майно, яке зазначене в клопотанні про арешт, дійсно належить йому, однак будь-яких документів на підтвердження факту належності йому металевої бочки із колонкою у нього немає. Пояснив, що при перевезенні бочки поламався транспортний засіб, на якому здійснювали перевезення такої, тому вимушений був залишити бочку в с.Крукеничі Яворівського району Львівської області. Ствердив, що дана бочка була пуста, без будь-якого палива. Просить відмовити в задоволенні клопотання дізнавача та не накладати арешт на належне йому майно.

Заслухавши думку дізнавача та володільця майна, проаналізувавши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення .

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Судом встановлено, що 15.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.272 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.09.2021 року вбачається, що сектор дізнання відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000131 від 15.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, а саме щодо таких подій: 15.09.2021р. близько 14.10 год. в АДРЕСА_1 виявлено факт незаконної реалізації дизельного пального в кількості 20 літрів по ціні 25,5 грн. громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_2 , який керував автомобілем марки «Фольксваген Гольф», р.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Зазначене в клопотанні майно (металева бочка ємністю близько 10 метрів кубічних на висоту 21см, наповнена речовиною, схожою на дизельне паливо; колонка паливо-роздавальна, заводський номер 2049 із резиновим шлангом, на кінці якого вмонтовано паливний пістолет; зразки рідини, схожої на дизельне паливо в кількості 2 пляшки ємністю по 0,75л; грошові кошти в сумі 500 грн. (ЗИ1217500)), яке вилучено 15.09.2021р., - згідно постанови дізнавача від 16.09.2021р. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000131. Тією ж постановою дізнавача визначено місце зберігання вказаних речових доказів, зокрема металеву бочку ємністю близько 10 метрів кубічних на висоту 21см, наповнену речовиною, схожою на дизельне паливо та колонку паливо-роздавальну, заводський номер 2049 із резиновим шлангом, на кінці якого вмонтовано паливний пістолет залишено на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 ; грошові кошти в сумі 500 грн. передано на відповідальне зберігання в ПАТ КБ «Приватбанк»; зразки рідини в кількості 2 пляшки ємністю по 0,75л передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області.

Вилучені у даному провадженні речі відповідають критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів, зокрема такі є знаряддями та засобами вчинення кримінального правопорушення.

Володільцем (користувачем) зазначеного майна є ОСОБА_4 , що віднайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи конкретні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, оскільки ємність, яка призначена для заправлення автомобілів дизельним паливом, була розміщена в населеному пункті, а функціонування такого обладнання, яке не пройшло відповідної перевірки та не отримало дозволу на проведення робіт підвищеної небезпеки, несе у собі пряму загрозу життю і здоров`ю громадян, які користуються послугами з заправлення дизельним паливом, так і тих, що перебувають поряд. Відтак, наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно є доказами такого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

В той же час існує загроза приховування, перетворення, відчуження даного майна та загроза втрати слідів злочину, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження з таким майном, а володілець майна може в будь-який час його відчужити чи розпорядитися ним.

Враховуючи наведене, а саме те, що на вилучених предметах наявні сліди кримінального правопорушення, у подальшому такі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, з метою їх збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення - злочину, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, а відтак клопотання дізнавача є обґрунтованим.

Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи пошкоджене.

Оскільки арешт майна є тимчасовим заходом, то на переконання слідчого судді до проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, інтереси кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права володільця майна та тимчасове позбавлення його права користування таким майном є співмірним заходом завданням кримінального провадження, встановленим у ст.2 КПК України.

Питання повернення зазначеного майна може бути вирішено після проведення відповідних експертиз.

Відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Отже, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, на які накладено арешт.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу визначається рішенням слідчого судді.

Із зазначеного можна зробити висновок, що під час досудового розслідування зберігання речових доказів, наданих стороні обвинувачення, покладається на зазначену сторону.

При цьому, частиною 7 статті 100 КПК України визначено, що слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, а саме: для вирішення питання про знищення речового доказу, його передання для реалізації чи технологічної переробки.

Отже, діючим законодавством не передбачено звернення слідчого (дізнавача) чи прокурора до слідчого судді з клопотанням про визначення (зміну) місця зберігання речового доказу, а також покладення рішенням слідчого судді відповідальності за зберігання речових доказів.

Слідчий суддя звертає увагу, що положення КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Виходячи з наведеного, вирішення питання про місце зберігання речових доказів не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахуванням норм законодавства.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту на вказане майно на час проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, а тому клопотання т.в.о. начальника СД ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 131-132, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання т.в.о. начальника СД ВП №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- металеву бочку ємністю близько 10 метрів кубічних на висоту 21см., наповнену речовиною, схожою на дизельне паливо; - колонку паливо-роздавальну, заводський номер 2049 із резиновим шлангом, на кінці якого вмонтовано паливний пістолет; - зразки рідини, схожої на дизельне паливо в кількості 2 пляшки по 0,75л.; - грошові кошти в сумі 500 грн. (ЗИ1217500),- з метою забезпечення та на час проведення судових експертиз.

В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано в порядку та за підстав, зазначених в ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_10