Номер провадження: 11-кп/813/863/22
Номер справи місцевого суду: 501/964/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2022 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадження №0000816 від 14.11.2020 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
установив

Зміст оскаржуваного судового рішення
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції продовжено відносно ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.03.2022 року. Розмір застави у розмірі 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн залишено без змін.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зазначивши, що доповнення до неї будуть надані ним у судовому засіданні в усній формі.
Позиції учасників апеляційного розгляду
До початку судового розгляду від прокурора надійшла заява, в якій він заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, та розгляд апеляційної скарги обвинуваченого провести без його участі.
Обвинувачений у судовому засіданні повідомив, що свою провину у вчиненому він визнає, ризики на які посилається прокурор у клопотанні відсутні, а інкриміновані йому злочини не є особливо тяжкими. На підставі цього, просив змінити обраний йому запобіжний захід.
Захисник обвинуваченого підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду
Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000816 від 14.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону суддею дотримані, його висновки про необхідність застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Щодо посилання ОСОБА_6 на те, що йому не є зрозумілими підстави продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд зазначає наступне.
З мотивувальної частини оскарженої ухвали вбачається, що суддя дослідив клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та додані до нього матеріали та надав оцінку наявності ризиків.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та продовжити злочину діяльність, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційною скаргою не доведено, що встановлені судом ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час припинили існування.
Апеляційним судом враховуються обставини інкримінованих злочинів на підставі обвинувального акту, з якого вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень (10 епізодів), передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, які є кримінальними правопорушеннями різної ступені тяжкості - від кримінального проступку до тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років (ч.2 ст. 186 КК України), у зв`язку з чим тяжкість покарання є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як безпідставні посилання ОСОБА_6 на те, що інкримінований йому злочин не є тяжкім настільки, щоб виправдати застосування до нього запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою.
Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні десяти епізодів злочинної діяльності, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Апеляційний суд, приймає до уваги те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, утриманців та міцних соціальних зв`язків не має, що було встановлено судом першої інстанції та не спростовано обвинуваченим у суді апеляційної інстанції.
Щодо доводів ОСОБА_6 про його визнання винуватості у скоєних злочинах, апеляційний суд вважає за необхідним зазначити, що даний факт буде прийнятий до уваги судом першої інстанції під час постановлення рішення по суті.
Отже, на думку апеляційного суду, зазначені встановлені судом першої інстанції ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2022 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадження №0000816 від 14.11.2020 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001165 від 20.05.2018 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4