КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Києві, матеріали за апеляційними скаргами заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , погодженої Генеральним прокурором ОСОБА_6 , та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року, відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України

за участю: прокурорів захисників підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_15 , погодженого в.о. Генерального прокурора ОСОБА_16 , про застосування відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання,до 19 березня 2022 року, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_9 , процесуальних обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик;
- не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін дії обов`язків, покладених судом, визначено з часу застосування особистого зобов`язання та покладення вказаних обов`язків, в межах строку досудового розслідування, а саме до 19березня 2022 року.

Відповідно до ухвали, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи природу інкримінованих злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, особу підозрюваного ОСОБА_9 , а саме, що останній є Народним депутатом України та п`ятим Президентом України, слідчий суддя, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, дійшов висновку про доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, як вказав слідчий суддя в ухвалі, сама лише тяжкість інкримінованої підозри, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного, оскільки ні матеріалами клопотання, ні прокурорами в судовому засіданні не було наведено реального існування ризиків, у мірі необхідній для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти наявним у цьому кримінальному провадженні ризикам,є особисте зобов`язання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, заступник начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , за погодженням з Генеральним прокурором ОСОБА_6 , та захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , які діютьв інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги із наступниками доповненнями.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі, погодженій Генеральним прокурором ОСОБА_6 , та доповненнях до неї, просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, у межах строку досудового розслідування, з визначенням підозрюваному застави у розмірі, що перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в розмірі 420 345 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 000 000 000 (один мільярд) гривень поклавши в разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_9 відповідні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує, що слідчий суддя дійшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, яка неодноразово перевірялась в межах судового контролю.

Разом з цим, як вважає прокурор, слідчим суддею не було враховано ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існують у даному кримінальному проваджені, та є достатніми та реальними для задоволення клопотання органу досудового розслідування у повному обсязі.

На думку сторони обвинувачення, підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи, що кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких і передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, то це вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Також, на думку прокурора, ОСОБА_9 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжких злочинів, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.
Крім того, 17 грудня 2021 року ОСОБА_9 відмовився від отримання повістки про виклик на 20 грудня 2021 року для участі у слідчих та процесуальних діях. У цей же день о 20 год. 06 хв. ОСОБА_9 покинув територію України, вилетівши з аеропорту Бориспіль до Республіки Туреччина, посилаючись на те, що він відбув у заздалегідь заплановані закордонні подорожі, зокрема, до Туреччини, Польщі. Проте, встановлено, що квиток для ОСОБА_9 на рейс Київ-Стамбул було оформлено 17 грудня 2021 року о 19 год. 04 хв. за київським часом, тобто за годину до вильоту. У подальшому, як вказує прокурор, ОСОБА_9 не з`являвся без поважних причин до органу досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій 20 грудня 2021 року та 23 грудня 2021 року. Водночас, з публічних виступів ОСОБА_9 протягом грудня 2021 року у засобах масової інформації вбачається, що останній був обізнаний про його виклики до органу досудового розслідування, оголошення йому про підозру та наголошував на тому, що повернеться до України, коли визнає це за потрібне.
Крім цього, як зазначає сторона обвинувачення, у кримінальному провадженні повідомлено про підозру іншим співучасникам, однак на теперішній час не встановлені всі спільники ОСОБА_9 , які причетні до вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим ці особи матимуть можливість сприяти у переховуванні учасників злочину з метою уникнення від кримінальної відповідальності. ОСОБА_9 має широке коло знайомств, регулярно виїжджає за кордон, що свідчить про можливість залишення місця проживання із подальшим переховуванням від правосуддя.
Також, як вказує прокурор, досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб, у складі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб. З урахуванням вказаної обставини підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з вказаними підозрюваними та іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, відомі органу досудового розслідування обставини щодо підготовки та вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб.
Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні, підозрюваний особисто чи через підпорядкованих йому осіб може вдатися до впливу на цих учасників процесу.

Також, як зазначає прокурор, існують обгрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може узгоджувати свої дії з невстановленими на даний час особами та таким чином намагатися не допустити викриття себе, як співвиконавця розслідуваних кримінальних правопорушень, а також встановлення обставин їх підготовки та вчинення. Усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, він може сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю та фінансувати її віддалено за допомогою засобів зв`язку.
Таким чином, на думку прокурора, жоден більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , в поданій апеляційні скарзі із доповненнями просять скасувати у повному обсязі ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити у повному обсязі.

Як зазначає сторона захисту, оскаржувана ухвала була постановлена незаконним складом суду, що є безумовною підставою для її скасування відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України. Вказують, що визначення слідчого судді ОСОБА_21 здійснено із порушенням ч. 3 ст. 35 КПК України, зокрема, з порушенням принципу випадковості визначення слідчого судді для розгляду конкретного провадження - клопотання від 24 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу.
Зазначене порушення порядку визначення слідчого судді щодо розгляду цього провадження підтверджується роздруківками із офіційного сайту «Судова влада України» звітів про автоматизований розподіл випадково обраних справ, що перебували на розгляді Печерського районного суду м. Києва. Так, згідно з вказаними звітами про автоматизований розподіл по справах від 22 грудня 2021 року у Печерському районному суді м. Києва було визначено лише 2 (два) слідчих суддів зі спеціалізацією щодо розгляду клопотань органів досудового розслідування та інших учасників кримінальних проваджень. Ними було визначено слідчих суддів: ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Згідно цих звітів, станом на 22 грудня 2021року у слідчого судді ОСОБА_21 відсутня спеціалізація щодо розгляду клопотань органів досудового розслідування та інших учасників кримінальних проваджень.
Проте, згідно звітів про автоматизований розподіл по справах № 757/68058/21, № 757/68060/21 від 23 грудня 2021 року, тобто напередодні розподілу клопотання про застосування запобіжного заходу, у слідчого судді ОСОБА_21 з`явилась спеціалізація щодо розгляду вказаних клопотань.
Також, сторона захисту вказує, що відповідно до звітів про автоматизований розподіл по справах № 757/68318/21, № 757/68210/21, № 757/68217/21 від 24 грудня 2021 року, автоматизований розподіл по справах відбувається між слідчими суддями ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , у якої раптово з`являється спеціалізація (оскільки станом на 23 грудня 2021 року вона була відсутня).
На думку захисту таке регулювання зникнення та появи спеціалізацій у слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва, у тому числі в судді ОСОБА_21 , свідчить не лише про порушення порядку визначення слідчого судді для розгляду провадження, що встановлений ч. 3 ст. 35 КПК України, а й про повний тотальний контроль над розподілом того чи іншого провадження на певного слідчого суддю.
Захисники в поданій апеляційні скарзі вказують і на порушення правил підсудності. Зазначають, що Державне бюро розслідувань в цілому та орган досудового розслідування центрального апарату ДБР - Головне слідче управління ДБР знаходяться та здійснює свою діяльність за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15 (Шевченківський адміністративний район м. Києва). Вищенаведене беззаперечно свідчить про те, що відповідно до вимог КПК України, враховуючи місцезнаходження Головного слідчого управління Центрального апарату ДБР (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15 (Шевченківський район)), судовий контроль за досудовим розслідуванням, що здійснюють слідчі Центрального апарату ДБР, покладено саме на Шевченківській районний суд м. Києва, відповідно до його територіальної підсудності.
Внаслідок порушення територіальної підсудності, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 було здійснено судом, не встановленим законом, що є порушенням його права, гарантованого ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та права на повноважений суд (ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).
Також, як зазначає сторона захисту, після судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу з`ясувалося, що слідчий суддя 24 грудня 2021 року, в порушення імперативних вимог ч. 2 ст. 482-2 КПК України, без виклику ОСОБА_9 розглянув клопотання сторони обвинувачення про надання дозволу на його затримання. За результатами розгляду клопотання слідчим суддею було постановлено ухвалу про надання такого дозволу.
Крім того, апелянти зазначають, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 482-2 КПК України відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення народним депутатом України, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральним прокурором (особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора) у порядку, встановленому цим Кодексом. Однак відомості про вчинення народним депутатом України ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258-5 та ч. 1 ст. 111 КК України, внесені 20 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим або іншою особою слідчого підрозділу (так зване самостійне виявлення слідчим кримінального правопорушення).
Виходячи з наведеного, внесення в ЄРДР відомостей про злочин не уповноваженим суб`єктом обумовлює неналежну процедуру досудового розслідування, починаючи з моменту внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Крім того, початок кримінального провадження відносно народного депутата, що здійснено неуповноваженою особою (слідчим) з недодержанням вимог КПК України, зокрема передбачених ч. 1 ст. 482-2 КПК України, як вказує захисник, породило наслідки, які виходять за межі кримінально-процесуальних відносин і завдало шкоди конституційним правам і свободам ОСОБА_9 .
Сторона захисту звертає увагу суду також на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 482-2 КПК України, клопотання про дозвіл на затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідно до закону обмежують права і свободи народного депутата України, розгляд яких віднесено до повноважень слідчого судді, мають бути погоджені Генеральним прокурором (особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора).
Повідомлення про підозру, а також клопотання підписано заступником Генерального прокурора ОСОБА_16 , який у клопотанні та повідомленні про підозру від 20 грудня 2021 року вказаний як виконувач обов`язків Генерального прокурора.
В той же час, згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру», у разі відсутності Генерального прокурора його повноваження здійснює перший заступник Генерального прокурора, а в разі відсутності першого заступника - один із заступників Генерального прокурора. Якщо Генеральний прокурор ОСОБА_6 відсутня, то її повноваження за законом виконує перший заступник Генерального прокурора ОСОБА_25 . Тим самим, за законом, заступник Генерального прокурора ОСОБА_26 в день підписання ним повідомлення про підозру не мав права/компетенції виконувати повноваження Генерального прокурора, а відтак, не мав права підписувати повідомлення про підозру народному депутату України, або підписання/погодження клопотання до слідчого судді про затримання чи застосування до народного депутата запобіжного заходу.
Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_9 не було повідомлено про підозру, він не затримувався за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Зауважують, що факт неявки ОСОБА_9 на 20 грудня 2021 року з поважних причин за повісткою від 17 грудня 2021 року, яка йому вручена не була, не є тотожнім факту "невстановлення місцезнаходження особи". Крім того, захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що прокурор ОСОБА_26 вжив всіх необхідних заходів для встановлення місцезнаходження ОСОБА_9 та лише після вжиття таких заходів вручив повідомлення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Захисники просять дослідити ту обставину, що за встановленою КПК України процедурою єдиним процесуальним документом, в якому зафіксовано вручення повідомлення ОСОБА_9 про підозру в порядку, встановленому ст. 111 КПК України для повідомлень, - є протокол процесуальної дії. Однак протокол процесуальної дії - вручення 20 грудня 2021 року повідомлення про підозру, в матеріалах судової справи відсутній і слідчим суддею не досліджувався.
Відповідно, як вважає захист, є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи висновок слідчого судді про нібито здійснення повідомлення ОСОБА_9 про підозру, що призвело до постановлення незаконної ухвали стосовно особи, яка не мала і не має процесуального статусу підозрюваного.
Слідчий суддя, отримавши два клопотання - про надання дозволу на затримання та про застосування запобіжного заходу, відповідно до положень ст. 482-2 КПК України, був зобов`язаний завчасно викликати ОСОБА_9 для участі в розгляді клопотань. Однак, захисники зазначають, що такий виклик слідчим суддею здійснений не був, клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу було задоволено 24 грудня 2021 року без участі ОСОБА_9 , що є порушенням його процесуального права на участь у судовому засіданні, подання заперечень, відводів прокурорам, тощо.
Крім того, як зазначають апелянти, 14 січня 2022 року слідчим суддею було безпідставно відмовлено одному з адвокатів ОСОБА_9 в наданні копії матеріалів судової справи, у тому числі клопотання про застосування запобіжного заходу та доданих до нього матеріалів, посилаючись на те, що в цих матеріалах є ухвала про надання дозволу на затримання, а відтак знайомитись з матеріалами адвокат нібито не має права.
Судове засідання щодо розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу було призначено на 11 год. 00 хв. 17 січня 2022 року, однак сам текст клопотання та додані до нього матеріали були вручені захисникам близько 11 год. 15 хв. Тим самим слідчим суддею та стороною обвинувачення було грубо порушено приписи ч. 2 ст. 184 КПК України, згідно яких копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Зауважують, що безпосередньо ОСОБА_9 ні клопотання, ні додані до нього матеріали взагалі надані не були.
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Іглін проти України», «Коннолі проти Великобританії», «Майзіт проти Росії»,«Фуше проти Франції» та інші, захисники вказують, що така поведінка слідчого судді та сторони обвинувачення є порушенням права ОСОБА_9 на захист, а також права, гарантованого йому пунктом 1, підпунктом «b» пункту 3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Що стосується обґрунтованості підозри, то, як зазначає сторона захисту, доводи про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень лише формально перераховані у клопотанні у формі припущення, без жодної спроби продемонструвати те, яким доказом чи фактичними даними в розумінні ст. 84 КПК України підтверджується той чи інший довід слідчого/прокурора.
На думку сторони захисту, слідчий суддя безпідставно проігнорував доводи адвоката про дослідження у судовому засіданні тієї обставини, що додані стороною обвинувачення до клопотання докази, не дають змогу сторонньому спостерігачу дійти об`єктивного висновку про обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, а також про наявність викладених у повідомленні про підозру обставин, якими сторона обвинувачення обґрунтовує підозру.
Зокрема, апелянти просять надати належну правову оцінку тому, що прокурором не надано, а слідчим суддею не досліджено у судовому засіданні за участю сторін, жодної обставини з повідомлення про підозру, яка підтверджує причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Як вказує захист, протягом останніх двох з половиною років було розпочато десятки кримінальних проваджень відносно ОСОБА_9 , що на думку апелянтів свідчить про його політичне переслідування.
Захисники просять врахувати і той факт, що слідчі Центрального апарату ДБР фактично здійснювали розслідування саме відносно ОСОБА_9 , що підтверджується змістом заяв про злочини, які містять посилання на вчинення останнім кримінальних правопорушень, повістками, що направлялися слідчими, а також численними ухвалами слідчих суддів, мотивувальна частина яких містить висновки слідчих щодо предмету розслідування.
Вказаний факт виключає наявність у ОСОБА_9 процесуального статусу свідка, оскільки особа, яка на думку слідчих вчинила кримінальні правопорушення та відносно якої фактично здійснюється досудове розслідування, процесуально не є свідком та цей факт виключає здійснення виклику такої особи на допит саме як свідка. При цьому слідчі Центрального апарату ДБР здійснюючи фактично досудове розслідування відносно саме ОСОБА_9 склали та направили йому десятки повісток про виклик для допиту як свідка.
Що стосується кримінальних проваджень, розпочатих відносно ОСОБА_9 за ст. ст. 364, 209 КК України, то згідно з п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України виключно детективи Національного антикорупційного бюро України мають повноваження здійснювати досудове розслідування цих злочинів, а КПК України забороняється розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, слідчими інших органів досудового розслідування, в даному випадку слідчими ДБР.
Також сторона захисту просить звернути увагу, що мережею інтернет ЗМІ було поширено аудіозаписи, що з великою ймовірністю були зроблені у кабінеті колишнього директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_27 , зміст яких опубліковано та свідчить, що правоохоронні органи України, зокрема, ДБР, не мають на меті виконувати обов`язки, покладені на них законодавством України. Натомість, основною метою ДБР, як свідчать оприлюднені записи, є політично-мотивоване переслідування політичних опонентів чинної влади.
Вказують також на те, що колишній Генеральний прокурор ОСОБА_28 24 березня 2020 року дав інтерв`ю, під час якого підтвердив факт вчинення службовими особами ДБР замаху на незаконне притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.
Для оцінки цих обставин сторона захисту наполягає на застосуванні у цьому кримінальному провадженні рішень Європейського суду з прав людини, зокрема «Рашад Хасанов та інші проти Азербайджану», «Ільдар Мамедов проти Азербайджану», «Расул Джафаров проти Азербайджану», «Чеботарі проти Молдови», «Луценко проти України», «Тимошенко проти України», «Навальний проти Росії», «Кавала проти Туреччини».
Захист також посилається на недотримання слідчим суддею принципів, розроблених практикою Європейського Суду з прав людини, як джерела права, за яких компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої сторона обвинувачення ініціювала взяття особи під варту.
Висновок слідчого судді про доведення прокурором у судовому засіданні належними та допустимими доказами обставин здійснення повідомлення про підозру за встановленою законом процедурою та уповноваженою на то особою прокуратури, а також обґрунтованості підозри, не відповідає фактичним обставинам справи.
Як зазначили апелянти, слідчий суддя взагалі не досліджував у судовому засіданні жоден доказ, що був наданий прокурором разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу, незважаючи на те, що ОСОБА_9 мав безумовно право на дослідження цих доказів саме судовому засіданні та за встановленою законом процедурою.

В доповненнях до апеляційної скарги, вказуючи на політичний характер даного кримінального провадження, захисники посилаються на інтерв`ю Президента України ОСОБА_29 від 24 червня 2021 року телеканалу каналу «1+1», в якому Президент України, прямо посилаючись на дані Служби безпеки і розвідки, заявив, що ОСОБА_9 разом в ОСОБА_19 начебто «торгував, заробляв» «з терористами, сепаратистами». У той же час, у повідомленні про підозру ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000212 не йдеться про жодне «заробляння» чи «торгівлю» ОСОБА_9 з так званими «терористами», «сепаратистами».

Крім цього, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просять відмовити у задоволенні вказаної апеляційної скарги через її безпідставність.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу, з наступними доповненнями, і просили її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з наступними доповненнями, прокурора, доводи прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, із доповненнями, сторони обвинувачення, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги, із доповненнями, сторони захисту, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисників, із наступними доповненнями, не підлягають задоволенню.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 19 вересня 2016 року за підозрою громадян України ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 1 ст. 258-3 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 258-5, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що будучи особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив державну зраду - діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, державній, економічній безпеці України: надання іноземній державі, або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України. Крім того, згідно повідомлення про підозру, своїми умисними діями ОСОБА_9 , будучи особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив інше сприяння діяльності терористичної організації, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України.

За вказаним фактами незаконної діяльності ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України. Зокрема, у порядку, передбаченому ст.ст. 135, 278 КПК України, 20 грудня 2021 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 здійснено шляхом вручення житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання та місцем роботи останнього, а також направлення його поштовим зв`язком на останні відомі адреси реєстрації, проживання та роботи ОСОБА_9

23 грудня 2021 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_15 , за погодженням із в.о. Генерального прокурора ОСОБА_16 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, з визначенням підозрюваному застави у розмірі, що перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в розмірі 420 345 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 000 000 000 (один мільярд) гривень, та покладенням, в разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_9 відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року відмовлено у задоволені вказаного клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням підозрюваному застави та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених п.1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування, а саме до 19 березня 2022 року.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.
Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч доводів сторони захисту, вмотивовано встановив, що викладені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому початковому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого у даному кримінальному провадженні та доданих до нього матеріалах. Зокрема, як вказав в ухвалі слідчий суддя, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується фактичними даними, які містяться в наступних документах: протоколі від 13 серпня 2014 року наради під головуванням першого заступника Міністра енергетики та вугільної промисловості ОСОБА_30 щодо можливих обсягів імпорту енергетичного вугілля для потреб ТЕС і ТЕЦ та вироблення цінової політики при здійсненні закупівель імпортної вугільної продукції; протоколі від 14 серпня 2014 року наради під головуванням Міністра енергетики та вугільної промисловості ОСОБА_31 з питань забезпечення енергогенеруючих компаній вугільною продукцією, в тому числі за рахунок імпорту, на якій вирішено рекомендувати ДПЗД «Укрінтеренерго» здійснити свої наміри щодо укладення контракту на імпорт в Україну у вересні-грудні 2014 року з ПАР вугільної продукції; листі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 22 вересня 2014 року № 2/07-37-3649 на адресу Міністерства закордонних справ України щодо пошуку потенційних закордонних постачальників енергетичного вугілля, для недопущення енергетичної кризи, а також для диверсифікації джерел постачання вугілля; протоколі від 14 жовтня 2014 року наради під головування Міністра енергетики та вугільної промисловості Ю.Продана з питань забезпечення ТЕС ПАТ «Центренерго» імпортною вугільною продукції, на якій, за участю представників ДПЗД «Укрінтеренерго» та ПАТ «Центренерго», в умовах низьких запасів вугілля на складах ТЕС та з метою диверсифікації джерел паливо забезпечення вирішено рекомендувати ПАТ «Центренерго» укласти договір з ДПЗД «Укрінтеренерго» на закупівлю імпортного вугілля походженням з ПАР і забезпечити безперебійну поставку вугілля; службовою запискою в.о. комерційного директора комерційного ПАТ «Центренерго» ОСОБА_32 про залишки вугілля на складах ТЕС станом на 16.10.2014, а також щодо пошуку додаткових джерел постачання вугілля на ТЕС у зв`язку з відсутність надходження вугілля марок А та П від ДП «Вугілля України», через існуючі ризики не поставки по вже укладеним договорам (протягом вересня 2014 року було узгоджено до відвантаження 154,3 тис. тонн вугілля, а фактично відвантажено 93,2 тис. тонн), з метою диверсифікації джерел постачання вугілля; службовій записці заступника директора комерційного з паливного забезпечення ПАТ «Центренерго» ОСОБА_33 про низькі запаси вугілля на складах ТЕС станом на 16 жовтня 2014 року та про необхідність пошуку додаткових джерел постачання вугілля на ТЕС; службовою запискою заступника комерційного директора ПАТ «Центренерго» ОСОБА_34 про низькі запаси вугілля на складах ТЕС станом на 26 жовтня 2014 року; листі від 15 жовтня 2014 року на адресу ПАТ «Центренерго» про те, що з метою забезпечення виконання Окремого доручення Міністра енергетики та вугільної промисловості України Ю.Продана № 01/25-1669 від 14 серпня 2014 року та пункту 5 Протоколу наради з питання зменшення зовнішніх перетоків електричної енергії, з метою збалансування роботи ОЕС України від 11 серпня 2014 року, ДПЗД «Укрінтеренерго» пропонує укласти угоди на постачання імпортованого вугілля виробництва ПАР для потреб ТЕС ПАТ «Центренерго»; протоколі № 80 засідання Кабінету міністрів України від 23 вересня 2014 року відповідно до якого, з метою забезпечення підготовки паливно-енергетичного комплексу до роботи в осінньо-зимовий період 2014/15 року з урахуванням загроз, пов`язаних з бойовими діями на сході України, та зниження рівня залежності від імпорту вугілля з Російської Федерації, прийнято рішення щодо вжиття вичерпних заходів до диверсифікації джерел постачання енергетичного вугілля, передбачивши необхідність імпорту вугілля походженням не з території Російської Федерації; стенограмі засідання Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року відповідно до якого ОСОБА_31 доповів про те, що на складах електростанцій станом на 12 листопада 2014 року запаси вугілля є недостатніми, досить напруженими; листі-відповіддю НЕК «Укренерго» від 20 вересня 2021 року та інфографіком про запаси вугілля антрацитової групи на ТЕЦ / ТЕС України протягом жовтня 2014 року травня 2015 року; окремому дорученні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 14 серпня 2014 року № 01/25-1669 відповідно до якого, на виконання пункту 5 Протоколу наради з питання зменшення зовнішніх перетоків електричної енергії з метою збалансування роботи ОЕС України від 11 серпня 2014 року доручено терміново забезпечити укладання контракту на імпорт кам`яного вугілля марок А, Т (неросійського походження) обсягом 1 млн. тонн для його подальшого постачання енергогенеруючим компаніям (ТЕС та ТЕЦ) України; договорі купівлі-продажу (контрактом) № SM-1307/44/1-84 від 19 серпня 2014 року, між ДПЗД «Укрінтеренерго» та компанією «SteelMontTradingLtd», про постачання 1 млн. тонн вугілля, який укладено на виконання рішення наради під головуванням Міністра енергетики та вугільної промисловості ОСОБА_31 , що дозволило б забезпечити безперебійну роботу теплоелектростанцій, диверсифікувати поставки вугілля, гарантувати державну і економічну безпеку країни; листі компанії «SteelMontTradingLtd» від 14 листопада 2014 року про те, що у зв`язку з істотними негативними змінами в політичній і адміністративній стабільності України і її діючої влади, компанія вбачає суттєві ризики, які унеможливлять імпортування ДПЗД «Укрінтеренерго» іншу кількість законтрактованого вугілля. При цьому, компанією «SteelMontTradingLtd» також повідомлено про те, що ніякі інші нові об`єми вугілля по контракту постачатись не будуть; рішенням від 04 листопада 2014 року Ради національної безпеки і оборони України на засіданні якої висловлено сумніви щодо якості вугілля, яке завезено з Південно-Африканської Республіки, та необхідності ужиття заходів щодо оптимізації ціни імпортованого вугілля антрацитової групи, що фактично стало сигналом для початку інформаційної політики та інших заходів направлених проти поставок вугілля з Південно-Африканської Республіки за контрактом ДПЗД «Укрінтеренерго» з «SteelMontTraidingltd»; листі Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України від 04 листопада 2014 року та рапорті від 04 листопада 2014 року на підставі яких Генеральною прокуратурою України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001230; повідомленні ОСОБА_35 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України; протоколі додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_35 від 13.05.2015; постанові від 25 березня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001230 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення; висновку експерта від 15 вересня 2021 року № 82/4 відповідно до якого громадянин ОСОБА_19 бере участь в розмовах, зафіксованих на диску CD-R № 12309, співрозмовником якого, за наявними матеріалами досудового розслідування, є представники Російської Федерації та «Л/ДНР»; протоколі огляду від 17 вересня 2021 року відповідно до якого на диску CD-R № 12109 містяться аудіо-записи на яких ОСОБА_19 зі співрозмовниками обговорює питання організації, усунення перешкод, створення умов, оплати та транспортування вугілля з «Л/ДНР»; висновку експерта від 24 вересня 2021 року № 86/4, відповідно до якого громадянин ОСОБА_18 бере участь в розмовах з представниками Російської Федерації та «Л/ДНР», що зафіксовані на диску CD-R № 12102; протоколі огляду від 19 вересня 2021 року, відповідно до якого на диску CD-R № 12102 містяться аудіо-записи, на яких ОСОБА_18 зі співрозмовниками обговорює питання організації, усунення перешкод, створення умов, оплати та транспортування вугілля з «Л/ДНР»; протоколі від 24 грудня 2014 року за результатами проведення негласного розшукового заходу за контррозвідувальною справою № 500; листі-відповіді Департаменту контррозвідки СБ України від 04 жовтня 2021 року № 2/2/3-9337нт, відповідно до якого співрозмовниками ОСОБА_19 та ОСОБА_18 з питань організації, усунення перешкод, створення умов, оплати та транспортування вугілля з «Л/ДНР», є представники Російської Федерації ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та учасники «Л/ДНР» ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_7 («заступник голови т.зв. МДБ «ЛНР»), ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.зв. «міністр доходів і зборів ДНР»), ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.зв. «міністр оборони ДНР»), ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (т.зв. «міністр палива, енергетики та вугільної промисловості ЛНР»), ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (т.зв. «Голова ради міністрів ЛНР»), ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.зв. «Міністр внутрішніх справ ЛНР»), ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , («командир Першого полку козацької гвардії всевеликого війська донського»); протоколі від 09 червня 2021 року оглядів публікацій на електронному ресурсі мережі Інтернет відповідно до яких предметом оглядів були аудіо-файли розмов ОСОБА_19 з питань організації, усунення перешкод, створення умов, оплати та транспортування вугілля з «Л/ДНР», співрозмовниками якого були представники Російської Федерації ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , учасники «Л/ДНР» ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.зв. «міністр оборони ДНР») та інші; протоколі від 06 жовтня 2021 року огляду матеріалів кримінального провадження № 0000511 від 31 серпня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 205 КК України, які знаходяться у володінні Дніпровського УП ГУНП в м. Києві. За результати огляду до матеріалів кримінального провадження № 0000099 долучено копії матеріалів провадження № 0000511, у тому числі реєстр розрахунків ПАТ «Центренерго» з ДП «Шахта ім. К.І.Кисельова» по договору № 111/7 від 30 січня 2015 року за період 01 січня 2015 року 30 вересня 2015 року. Відповідно до даного реєстру на рахунки ДП «Шахта ім. К.І.Кисельова» від ПАТ «Центренерго» перераховано 155 171 154,67 грн.; листі-відповіді Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27 жовтня 2015 року № 02/12-3123, відповідно до якого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 912-р «Про ліквідацію деяких збиткових вугледобувних підприємств» прийнято рішення про ліквідацію технічної одиниці «Шахта ім. К.І. Кисельова» відокремленого підрозділу «Шахтоуправління імені Л.І. Лутугіна» Державного підприємства «Торезантрацит»; протоколом від 16 грудня 2014 року наради під головуванням Міністра енергетики та вугільної промисловості В.Демчишина з питань забезпечення ТЕС ПАТ «Центренерго» вугільною продукцією, відповідно до якого ОСОБА_48 поінформував про критичний рівень залишків вугілля на складах ТЕС ПАТ «Центренерго», що ставить під загрозу успішне проходження осінньо-зимового періоду 2014/2015 років. Також зазначив про ускладнене постачання вугілля з території Російської Федерації по раніше укладеним контрактам, незважаючи на здійснення попередньої оплати; протоколами оглядів від 16 вересня 2021 року відповідно до яких та інформації в мережі ІНТЕРНЕТ, громадянин ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , керівник ДП «Луганськвугілля», перебуває в розшуку за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 258-5 КК України. Кошти, що ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» перераховувались на користь ДП «Луганськвугілля» та ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова» використовувались не для виплат зарплат співробітникам підприємств, використовувались не для забезпечення матеріально-технічного забезпечення підприємств та їх співробітників тощо, а перераховувались на рахунки юридичних осіб з ознаками фіктивності з подальшим обготівкуванням та передачею готівки у розпорядження учасників «Л/ДНР»; наказі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29 грудня 2014 року № 297-к/к про покладення виконання обов`язків генерального директора Державного підприємства «Луганськвугілля» на ОСОБА_49 , який з 29 січня 2015 року призначений т.зв. «Заступником міністра палива, енергетики та вугільної промисловості ЛНР»; наказами Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 28 листопада 2014 року № 237 -к/к про припинення повноважень ОСОБА_50 виконуючого обов`язки директора ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова», та від 21 січня 2015 року № 09-к/к про призначення ОСОБА_50 виконуючим обов`язки директора ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова»; матеріалах реєстраційних справ ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова» та ДП «Луганськвугілля» якими підтверджується формальна зміна місцезнаходження вказаних підприємств, внесення змін до установчих документів, призначення директорами ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_50 , які у сукупності з вказаними вище наказами, підтверджують розмови ОСОБА_19 та ін. з приводу організації, усунення перешкод, створення умов, оплати та транспортування вугілля з «Л/ДНР»; договором поставки вугілля № 111/20 від 16 грудня 2014 року між ПАТ «Центренерго» та ДП «Луганськвугілля»; договором поставки вугілля від 15.01.2015 № 111/1 між ПАТ «Центренерго» та ДП «Луганськвугілля» в особі ОСОБА_49 , який з 29 січня 2015 року призначений т.зв. «Заступником міністра палива, енергетики та вугільної промисловості ЛНР»; договорі поставки вугілля № 111/7 від 30 січня 2015 року між ПАТ «Центренерго» та ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова» - підприємством, яке з 2012 року передане на ліквідацію. Видобуток вугілля на цьому підприємстві зупинено, звітність щодо видобутку вугілля до Міненерговугілля з початку 2014 року не подавалася; протоколі від 04 жовтня 2021 року огляду руху коштів по рахункам ПАТ «Центренерго», ДП «Луганськвугілля», ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова» та інших, відповідно до яких отримані кошти від ПАТ «Центренерго» перераховувались на користь третіх осіб, у тому числі з ознаками фіктивності; протоколах допитів ОСОБА_31 , ОСОБА_35 , ОСОБА_30 , ОСОБА_48 , ОСОБА_53 щодо відомих їм обставин дефіциту вугілля у 2014-2015 рр., причин виникнення дефіциту, обставин укладання договорів, приводів, підстав та мети диверсифікації джерел постачання вугілля, тощо; протоколах допитів свідків членів Ради національної безпеки і оборони України ( ОСОБА_54 та ін.); протоколах допитів ОСОБА_51 щодо обставин перереєстрації ДП «Луганськвугілля» та укладання з ПАТ «Центренерго» договору поставки вугілля № 111/20 від 16 грудня 2014 року; висновку експерта від 19 жовтня 2021 року № 96/4, відповідно до якого ОСОБА_47 Міністр енергетики Російської Федерації з 21 травня 2012 року по 10 листопада 2020 року, бере участь в розмовах з ОСОБА_19 , що зафіксовані на дисках № 12309 та № 12109; висновку експерта від 19 жовтня 2021 року № 93/4; висновку експерта № 95/4 від 27 жовтня 2021 року, відповідно до якого мовлення громадянина ОСОБА_18 наявне в розмовах, які зафіксовані на оптичному диску № 12499 від 02 жовтня 2021 року; висновку експерта № 99/4 від 27 жовтня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_41 бере участь у розмові, зафіксованій у аудіозаписі на оптичному диску № 12499; висновку експерта № 107/4 від 29 жовтня 2021 року, відповідно до якого громадяни ОСОБА_36 , ОСОБА_19 , ОСОБА_39 беруть учать у розмовах, зафіксованих на оптичному диску об`єкті експертизи; висновку експерта № 481/1 від 27 вересня 2021 року; висновку експерта від 25 листопада 2021 року № 491/1; наказі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2014 року № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» відповідно до якого з 28 листопада 2014 року припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, у тому числі ДП «ЛУГАНСЬКВУГІЛЛЯ» (п. 11 Переліку додатку до Наказу № 841) та ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова» (п. 150 Переліку додатку до Наказу № 841); наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 16 грудня 2014 року № 877 «Про внесення змін до додатку наказу від 25 листопада 2014 року № 841» відповідно до якого внесено зміни до додатку до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2014 року № 841 «Про заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» вилучивши з нього позицію 11 ДП «ЛУГАНСЬКВУГІЛЛЯ»; наказі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 22 січня 2015 року № 30 «Про внесення змін до Переліку державних підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, станом на 19 листопада 2014 року, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції» відповідно до якого внесено зміни до додатку Переліку, що введений в дію наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 листопада 2014 року вилучивши з нього пункт 150 ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова»; актах приймання-передачі партій вугільної продукції, актах звіряння по кількості та якості, посвідченнях про якість вугілля, актах приймання палива за кількістю зважування, накладних, відповідно до яких постачальниками вугілля на Зміївську ТЕС були не ДП «ЛУГАНСЬКВУГІЛЛЯ» та ДП «Шахта ім. К.І. Кисельова», а інші підприємства; матеріалах тимчасових доступів та вилучення документів та інформації в банківських установах щодо руху коштів, їх обготівкування, тощо, інших матеріалах провадження в їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Влох проти Польщі п. 108).
Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Як вбачається з повідомлення про підозру, ОСОБА_9 підозрюється у тому, що будучи особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив державну зраду - діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, державній, економічній безпеці України: надання іноземній державі, або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України. Крім того, ОСОБА_9 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, будучи особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив інше сприяння діяльності терористичної організації, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України.
В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_9 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, на даному етапі досудового розслідування, що причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, має бути перевірена шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, тобто повідомлена підозра є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 може бути причетний до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.
Таким чином, колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 258-3 КК України, що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, доходитьвисновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального ровадження достатніх фактичних даних (фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
З урахуванням зазначеного, посилання захисників в частині необґрунтованості підозри не відповідають мкатеріалам судового провадження.

Що стосується тверджень захисників про порушення органами досудового розслідування встановленого порядку вручення повідомлення про підозру та про не набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, то колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_9 у день складання повідомлення про підозру був відсутній за місцем свого проживання, а тому повідомлення йому про підозру було вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, як то передбачено ч. 1 ст. 278 КПК України, шляхом вручення житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання та місцем роботи останнього, а також направлення його поштовим зв`язком на останні відомі адреси реєстрації, проживання та роботи ОСОБА_9 . У зв`язку з цим посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні слід визнати безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч твердженням сторони обвинувачення, дійшов обгрунтованого висновку про те, що долучені до матеріалів клопотання документи вказують на можливу подію та наявність складу інкримінованих злочинів, проте вони в собі не містять даних на підтвердження ризиків задекларованих в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, прокурором не наведено обставин та не надано доказів того, що підозрюваний має намір переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчиняє будь-які дії для цього, може впливати на хід кримінального провадження незаконними діями, натомість у судовому засіданні як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції підозрюваний зазначив, що наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду він не має, будь-яким чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування не буде, а відтак, з урахуванням даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що заявлені ризики стороною обвинувачення не містять доказового обґрунтування.

Крім того, непереконливими є і доводи сторони обвинувачення, що застосування відносно ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Як правильно визначив слідчий суддя, у клопотанні прокурора та в судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні. Про можливість застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме особистого зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, свідчать не тільки конкретні обставини цього кримінального провадження, а і дані, які характеризують особу підозрюваного, наявність у нього постійного місця реєстрації та проживання, сім`ї, міцних соціальних зв`язків. До того ж, ОСОБА_9 є Народним депутатом України та п`ятим Президентом України, лідером політичної партії, яка користується підтримкою значного відсотка населення України. Наведеним даним та іншим обставинам, передбаченим ст. 178 КПК України, слідчим суддею дана належна оцінка в оскаржуваній ухвалі. Саме сукупність цих обставин переконливо свідчить, що підозрюваному ОСОБА_9 , навіть з огляду на тяжкість злочинів, у яких він підозрюється, вмотивовано застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Доводи прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі із доповненнями, про те що прийняте слідчим суддею рішення є незаконним та необґрунтованим, як таке що прийняте з грубими та істотними порушенням вимог КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Що ж стосується посилань сторони захисту, що відомості до ЄРДР стосовно Народного депутата України були внесені не уповноваженою особою, зокрема, не Генеральним прокурором, як то передбачено ч. 1 ст. 482-2 КПК України, то вони не знайшли свого підтвердження. Зокрема, прокурорами під час апеляційного розгляду надано лист начальника відділу впровадження тасупроводження інформаційних систем ОСОБА_55 , з якого вбачається, що відділом впровадження та супроводження інформаційних систем в межах компетенції опрацьовано запит №10/1/2-221ВН-22 від 10 лютого 2022 року щодо надання інформації ким зареєстровані та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001516 від 20 липня 2021 року, № 0001517 від 20 липня 2021 року та № 0002046 від 07 жовтня 2021 року. За результатами опрацювання журнальної інформації з системи аудиту ЕРДР відомості до кримінальних проваджень №0001516, 0001517, 0002046 були внесені з використанням особистого ключа ОСОБА_6 .
Клопотання про застосування запобіжного заходу подане старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_15 , за погодженням з в.о. Генерального прокурора ОСОБА_16 , що відповідає положенням ч. 2 ст. 482-2 КПК України.
Не встановлено колегією судді і порушень правил підслідності та підсудності, на які звертають увагу захисники в апеляційній скарзі, стверджуючи, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно було розглядатись Шевченківським районним судом міста Києва, а не Печерським районним судом міста Києва. Як вбачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування у цьому об`єднаному кримінальному провадженні визначено Головне слідче управління Державного бюро розслідувань, юридичною адресою якого в наявних у справі документах значиться будинок АДРЕСА_3 , тобто вказане клопотання мало бути і було розглянуто слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва.

Посилання захисників в поданій апеляційній сказі на те, що було порушено принцип випадковості визначення слідчого судді для розгляду вказаного клопотання, оскільки лише напередодні розподілу клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у слідчого судді ОСОБА_21 з`явилась спеціалізація щодо розгляду вказаних клопотань, не свідчать про порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України та порядку визначення слідчого судді щодо розгляду цього провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про надання дозволу на затримання не може бути оскаржена в апеляційному порядку, і тому не є предметом даного апеляційного розгляду. Відтак доводи сторони захисту, які стосуються незаконності ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання не є предметом даного апеляційного розгляду.
Доводи сторони захисту про політичний характер цього та інших кримінальних проваджень щодо п`ятого Президента України ОСОБА_9 з посиланням при цьому на публікації в засобах масової інформації, висловлювання та інтерв`ю державних, громадських та політичних діячів та з проханням про врахування висновків ЄСПЛ, зокрема у справах «Рашад Хасанов та інші проти Азербайджану», «Ільдар Мамедов проти Азербайджану», «Расул Джафаров проти Азербайджану», «Чеботарі проти Молдови», «Луценко проти України», «Тимошенко проти України», «Навальний проти Росії», «Кавала проти Туреччини» та ряду інших, фактично стосуються оцінки зібраних у справі доказів та прийнятих процесуальних рішень, що має зробити суд у випадку розгляду даного кримінального провадження по суті, та не може здійснити апеляційний суд під час розгляду апеляційних скарг на ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу, перевіряючи дотримання слідчим суддею вимог с.194 КПК України.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах із доповненнями доводи та підстави, з яких прокурор та захисники просять скасуватиухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, які викладені в їх апеляційних скаргах із доповненнями стосовно незаконності, необґрунтованості та невмотивованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду цієї справи, виходячи з того, що слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань про застосування запобіжних заходів, в тому числі і особистого зобов`язання, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі і порушення встановленого порядку вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру, а також порушення правил підслідності та підсудності, колегією суддів не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 даних про його особу, застосував запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який до цього часу забезпечує виконання завдань кримінального провадження, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 181, 194, 199, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_15 , погодженого в.о. Генерального прокурора ОСОБА_16 , про застосування відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених п.1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування, а саме до 19 березня 2022 року залишити без змін, а апеляційні скарги заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , яка погоджена Генеральним прокурором ОСОБА_6 , та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1284/2022
Єдиний унікальний номер 757/68191/21
Категорія: ст. 179 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_21 .
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1