УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2021 року

м. Київ
справа № 761/22125/19
провадження № 51-1474 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 липня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2021 року частково задоволено клопотання прокурора щодо покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування із потерпілим ОСОБА_6 ; носити електронний засіб контролю.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 липня 2021 року захиснику ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою у зв`язку з тим, що така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Конституція України гарантує забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).
Відповідно до частини 2 статті 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною 5 статті9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлюючи такі правила, Договірні держави користуються певною свободою розсуду. Хоча остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції залишається за Судом (мається на увазі ЄСПЛ), до його завдань не входить заміна оцінки національних органів влади будь-якою іншою оцінкою того, що може бути кращою стратегією у цій сфері. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана… Обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо немає розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява №40160/12 та інші).
Конституційний Суд України у рішенні від 20 січня 2016 року №1-в/2016 зауважив, що особі має бути гарантовано право на перегляд її справи судом апеляційної інстанції; після апеляційного розгляду справи сторони судового процесу можуть бути наділені правом оскаржити судові рішення першої та апеляційної інстанцій до суду касаційної інстанції у випадках, визначених законом, що сприятиме забезпеченню реалізації принципу верховенства права (абзац другий підпункту 3.6.3 підпункту 3.6 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки (абзац дев`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018).

Відповідно до частини 4 статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу
За таких обставин апеляційний суд прийняв обґрунтоване рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання прокурора щодо покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 додаткових обов`язків, оскільки її окреме оскарження в апеляційному порядку законом не передбачено.
Інші доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 не можуть бути самостійним предметом касаційного розгляду.
Отже, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень й інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 липня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3