ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/512/21 Справа № 703/751/21 Категорія: : ст. 46 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року, якою звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою,

в с т а н о в и л а :

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_8 27 липня 2019 року, близько 12 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, проявляючи надмірну вимогливість та суворість, умисно наніс малолітньому сину своєї співмешканки ОСОБА_9 ОСОБА_10 , 15 червня 2015 року, кілька ударів долонею руки по чолі, височній частині голови і обличчя з правої сторони та декілька ударів по тулубу, верхніх і нижніх кінцівках, чим спричинив тому тілесні ушкодження у виді синців голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які згідно висновку експерта №05-6-01/547 від 7 листопада 2019 року відносяться до категорії легких.

Не погодившись з ухвалою місцевого суду прокурор Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернулась із апеляційною скаргою, у якій просила ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.06.2021 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 посилалась на те,

що статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Тим самим, законодавством передбачено обов`язкове дотримання судами закону України про кримінальну відповідальність (Кримінального кодексу України) та кримінального процесуального закону під час розгляду кримінальних проваджень та при ухваленні судових рішень.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, Смілянським міськрайонним судом Черкаської області звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із законним представником потерпілого.

Апелянт вважає, що такий висновок місцевого суду є помилковим.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «потерпілий», яке використовується у ст. 46 КК України, вживається у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному. Тобто потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Саме потерпілий може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривне пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя.

Використання права на примирення іншими особами є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Вказане зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду сформованого у постанові від 16.01.2019 у справі №439/397/17 (провадження №13-66кс18).

Враховуюче викладене, апелянт вважає, що суд ухвалив неправосудне рішення в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, оскільки при винесенні рішення про закриття кримінального провадження допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції не ґрунтується не законі, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 із вказаних у ній підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а ухвала місцевого суду до скасування з призначенням провадження до нового судового розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд у даному кримінальному провадженні не дотримався зазначених вимог закону з огляду на таке.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду сформованого у постанові від 16.01.2019 у справі №439/397/17 (провадження №13-66кс18), зокрема п.20 поняття «потерпілий», яке використовується у ст. 46 КК України, вживається у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному. Тобто потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Саме потерпілий може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України (п.32 висновку Великої Палати Верховного Суду).

Право на примирення згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривне пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками (п.33 висновку).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується не законі, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судовому засіданні місцевого суду було встановлено, що законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_10 його мати ОСОБА_9 була ініціатором клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, оскільки вони примирилися з обвинуваченим і претензій до нього не має.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного суду, оскільки право на примирення не може бути нікому делеговане, то місцевий суд, не мав законних підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, оскільки ОСОБА_9 є не потерпілою, а законним представником малолітнього потерпілого.

За таких підстав, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 слушними та вважає необхідним задовольнити її апеляційну скаргу із вказаних у ній підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів, судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року, якою звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України призначити на новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: