Номер провадження: 11-кп/813/403/22
Номер справи місцевого суду: 511/754/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судово-медичної експертизи біологічних зразків під час апеляційного розгляду апеляційних скарг заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000080 від 22.01.2017 року відносно
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сімферополь, громадянина України, має середню освіту, не одружений, тимчасово проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, п.12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_11 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Одесі, громадянин України, має незакінчену середню освіту, розлучений, на утриманні має неповнолітню дитину, тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України,
установив
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, п.12 ч.2 ст.115 КК України та йому призначено покарання: за п.12 ч.2 ст.115 КК України 12 років позбавлення волі; за ч.1 ст.122 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.125 КК України 6 місяців арешту.
На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 12 років.
Цим же вироком ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України та йому призначено покарання: за ч.1 ст.122 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.125 КК України 6 місяців арешту.
На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 3 роки.
На підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 22.01.2017 року, залишивши міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 незмінною.
Відповідно до абз.1 ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення в ОСІ УДПтСУ в Одеській області з моменту затримання тобто з 22.01.2017 року до набранням вироку суду законної сили, виходячи із рахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_12 73 880 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та по 100 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
На користь цих же потерпілих з ОСОБА_11 стягнуто по 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та потерпіла ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з клопотанням, яке підтримав його захисник, про призначення судово-медичної експертизи біологічних зразків (крові) ОСОБА_13 з метою встановлення групи крові ОСОБА_13 , яке мотивував тим, що свідок ОСОБА_13 був єдиним присутнім на місці події, у якого не відбирались біологічні зразки та встановлення його групи крові може спростувати покази зазначеного свідка, тоді як суд першої інстанції, на думку обвинуваченого, безпідставно відмовив у задоволені такого клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 та його захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими нормами КПК України.

Захист здійснюється підозрюваним, обвинуваченим, його захисником, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 42 КПК України передбачено право обвинуваченого збирати і подавати до суду докази.

Згідно ч.3 ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_7 , обґрунтовуючи своє клопотання зазначив, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні обмовив його, вказавши що ОСОБА_7 начебто наносив удари ножом потерпілому, тоді як у висновках експертів зазначено про виявлення у обвинувачених біологічних матеріалів, які їм не належать, у зв`язку з чим ОСОБА_7 вважає за необхідне призначити судово-медичну експертизу біологічних зразків (крові) ОСОБА_13 з метою спростування його показів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені такого клопотання сторони захисту, оскільки воно є необґрунтованим та не мотивованим.

Крім того, апеляційний суд вважає, що з огляду на те, що у зміненій апеляційній скарзі сторона захисту ОСОБА_7 заперечує тільки обвинувачення за п.12 ч.2 ст.115 КК України, встановлення особи, яка наносила удари ножом потерпілому, не має вирішального доказового значення для спростування висновків про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні умисного вбивства у спосіб, який встановлений експертизою, а саме: смерть ОСОБА_14 знаходиться у прямому причинному зв`язку з механічної асфіксією, яка обумовлена закриттям отворів рота і носа з додатковим здавленням шиї тупими предметами.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне в його задоволенні відмовити.

Керуючись ст.91-94, 350, 401, 404, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судово-медичної експертизи біологічних зразків (крові) ОСОБА_13 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4