Справа № 526/1073/21
Провадження № 1-кп/526/232/2021
У Х В А Л А

04 листопада 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч у кримінальному провадженні №526/1073/21 клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000039 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Качанове Гадяцького р-ну, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в:

05 листопада 2021 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 за постановою слідчого судді від 22.04.2021 оголошувався в розшук. Більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 протягом його дії систематично порушував, постійно змінював своє місце проживання, незаконно залишив його, тому для дієвого розгляду кримінального провадження вважає доцільним продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , зазначаючи, що з травня 2021 року справа знаходиться в провадженні суду, однак до цього часу не допитаний потерпілий ОСОБА_8 та значна частина свідків. Прокурор зобов`язаний доводити, не лише існування ризиків, але і те, що ці ризики не зменшились і що застосування запобіжного заходу і далі є обґрунтованим.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою з урахуванням ризиків, визначених постановою про обрання йому міри запобіжного заходу, так як більш м`які заходи, в тому числі і у вигляді домашнього арешту є недостатніми для запобігання ризику переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, вказуючи, що має малолітню дочку та стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту. Разом з цим заперечив проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який, обіцяючи з`являтися до суду за першою вимогою.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

28 травня 2021 року до Гадяцького районного суду Полтавської області від Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 відносно вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 189 КК України.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року дане кримінальне провадження об`єднане в одне з кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді від 24.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 16 липня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком на 60 діб до 13 вересня 2021 року включно.

10 вересня 2021 року ухвалою суду продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , строком на 60 діб до 08 листопада 2021 року включно.

Суд, перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки усіх учасників даного кримінального провадження приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, а також, що КПК України та практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
На даний час у кримінальному провадженні виникли та стали достатніми підстави для висновку про можливість зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що тримається під вартою, на більш м`який.
Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.
Так, у справі до цього часу не допитаний потерпілий ОСОБА_8 і його явка до суду затягується на невизначений період часу, та свідки, які проживають за межами територіальної юрисдикції суду і вказана обставина на даний час пов`язана з об`єктивними чинниками, існуючими у державі.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою майже півроку, умови обраного відносно нього запобіжного заходу не порушував, особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та реєстрації, міцність соціальних зв`язків, характер діянь, які наразі не є доведеними, суд вважає недоцільним збереження застосованого запобіжного заходу та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: 1) негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Керуючись ст. 131, 132, 176 179, 193, 194, 196 395 КПК України, суд,

у х в а л и в:

- змінити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 189 КК України, який утримується в ДУ МЮ «Полтавська установа виконання покарань №23» на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 30 діб по 04 грудня 2021 року включно.
Покласти на обвинуваченогоОСОБА_7 такі обов`язки:
- щоденно не залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_3 ;
- прибувати за кожним викликом до суду;
- не відлучатись з м. Гадяч без дозволу суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками, іншими обвинуваченими в цьому провадженні.
Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Зобов`язати працівників ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області негайно поставити останнього на облік, про що повідомити суд.
Надати право працівникам ВП № 1 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області з`являтися в житло обвинуваченого ОСОБА_7 з метою контролю за його поведінкою та за необхідності вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до обвинуваченого може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.
На підставі Рішення Конституційного Суду України № 4-р від 13.06.2019 року на ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 9 листопада 2021 року о 16 годині.

Головуюча: ОСОБА_1