Провадження №1-кп/523/866/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у військові та оборонній сфері Південного регіону
ОСОБА_3
обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003229, внесене до ЄРДР 25.08.2019 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з вищою освітою, одруженого та маючого 2-х малолітніх дітей 2012 і 2021 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
У С Т А Н О В И В:
24.08.2019 року приблизно о 20:53 годині, підсудний ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», номерний знак Польської реєстрації НОМЕР_1 , на сухому дорожньому покритті, при достатній видимості, здійснював рух по вул.Миколаївська дорога з боку пр.Добровольського в напрямку вул.Лузанівська в м.Одесі, де організовано рух по дві смуги у кожному напрямку, які розділяє реверсивна смуга руху по визначному часу руху.
Під`їжджаючи до регульованого пішохідного переходу, в порушення вимог п.п.12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху України», згідно з якими підсудному ОСОБА_4 необхідно було обрати швидкість і режим слідкування з урахуванням дорожньої обстановки, що складається по мірі руху, щоб гарантувати дотримання безпеки собі й іншим учасникам та при наближенні до невстановленого автомобіля, який «різко» зупинився, що перебував спереду, належно від ефективності його гальмування, вчасно знизити швидкість аж до зупинки, знаходившись у смузі свого напрямку руху з дотриманням безпечної дистанції до зазначеного транспортного засобу, вказаний підсудний рухаючись в другій смузі руху, неподалік від будинку №307 по вул.Миколаївська дорога в м.Одесі діючи самовпевнено, не урахував дорожню обстановку, при цьому не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, яка б дозволила постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а в разі необхідності, зупинити його, не дотримався необхідного бічного інтервалу від середини проїзної частини, тим самим перетнув подвійну суцільну лінію, виїхавши на реверсну (зустрічну) смугу руху, де внаслідок зазначених дій відбулось зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який здійснював рух у зустрічному напрямку по вул.Миколаївська дорога.
Своїми діями підсудний ОСОБА_4 допустив порушення вимог п.п.12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року), які вказують на те, що:
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п.13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», відповідно.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого крайового перелому лівого наколінника (клінічно), рваної рани області лівого колінного суглобу, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, рвано-різано-скальпованої рани верхньої повіки правого ока та спинки носа, синця верхньої повіки правого ока, рваної рани області правого колінного суглобу, саден тулуба, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, - не з`явився, звернувшись до суду із заявою щодо розгляду провадження без його участі, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового розгляду та з урахуванням позиції сторін процесу, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності зазначеного потерпілого.
Підсудний ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням, не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні пояснив суду про обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження та розміру і підстав цивільного позову в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 при керуванні транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а відтак суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаного підсудного за ч.1 ст.286 КК України.
Частинами 1, 3 ст.5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (набрав чинності 01.07.2020 року), внесені зміни до санкції ч.1 ст.286 КК України, за якими слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого», - виключені.

Відтак слід дійти висновку про те, що зазначеним Законом України, частково посилено покарання за ч.1 ст.286 КК України зокрема, у виді збільшення розміру штрафу, а також виключено можливість альтернативного призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З огляду ч.1 ст.286 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а ураховуючи викладені обставини та наведені норми закону, призначення покарання у даному кримінальному провадженні має відбуватися в межах санкції, чинної на час вчинення інкримінованого діяння, яка в силу ст.5 КК частково пом`якшує покарання за вчинення означеного кримінального правопорушення, тобто у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

За ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого ним, зміст й обсяг допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та те, що скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії необережних нетяжких злочинів, а також судом враховується стан здоров`я підсудного і характеризуючі його особу дані: на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» не перебуває, одружений та має двох малолітніх дітей 2012 і 2021 років народження; забезпечений місцем реєстрації і постійного проживання в Одеській області; свою провину визнав, висловив щире каяття та є раніше не судимим; на час вчинення інкримінованих діянь був військовослужбовцем і мав поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності СК «Універсальна» №АО/1330233, але офіційно не працевлаштований, сукупність чого обумовлює висновок про можливість виправлення вказаного підсудного в умовах суспільства.
Слід зауважити на тому, що згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування та прокурором в суді, у якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , поміж іншого, визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, суд погодитись не може, оскільки з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що протягом строку досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження підсудний ОСОБА_4 заподіяну потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду (незважаючи на відсутність цивільного позову потерпілого та на наявність страхового полісу підсудного) - не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття підсудного ОСОБА_4 за наведених вище обставин, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним або його намагання відшкодувати завдану означеному потерпілому матеріальну шкоди, до суду не надано і матеріали судового провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , суд відносить визнання ним своєї провини й активне сприяння у розкритті злочину, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, протягом розгляду кримінального провадження, судом не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
Разом із тим, з`ясовані під час судового розгляду кримінального провадження обставини, зокрема відсутність у підсудного ОСОБА_4 офіційного працевлаштування та легальних джерел доходів, а також не доведення в суді такого майнового стану вказаного підсудного, що обумовлює його спроможність здійснити оплату штрафу, - за переконанням суду, свідчать про безпідставність висловленої прокурором в судових дебатах пропозиції щодо доцільності призначення йому у розглядуваному кримінальному провадженні покарання у виді штрафу, що вочевидь не узгоджується з дослідженими судом характеризуючими даними про вказану особу та до того ж, суперечить положеннями ст.53 КК України, ст.ст.22, 26, п.4 ст.91, ст.92 КПК України.

Так, з огляду на ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті, за якими при визначенні розміру штрафу має братися до уваги не тільки тяжкість вчиненого підсудним кримінального правопорушення, а і його майновий стан.

Відповідно до п.4 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, поміж іншого, обставини, які характеризують особу обвинуваченого, однією зі складових частин чого є визначення майнового стану останнього, а за ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого чи сторону, яка їх подає.

Як слідує із ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Втім, при вирішенні питання з призначення покарання підсудному ОСОБА_4 у розглядуваному кримінальному провадженні, судом не можуть бути прийняті до уваги пояснення останнього щодо його неофіційного працевлаштування охоронцем агентства «Тітан» та щодо його спроможності сплатити розмір визначеного законом штрафу, з огляду на недоведеність цих обставин в судовому засіданні будь-якими доказами або іншими наданими суду матеріалами кримінального провадження.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_4 , комплексність яких за приписами ст.ст.53, 57 КК України обумовлюють неможливість призначення йому таких видів покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 60, 61, 65 цього Кодексу доходить висновку про доцільність призначення підсудному покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч.1 ст.286 цього Кодексу межах, але зі звільненням від його відбування з випробуванням в порядку ст.75 цього Кодексу та з покладенням на зазначеного підсудного низки відповідних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу, що за переконанням суду є необхідним і достатнім для його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При вирішення питання щодо доцільності призначення підсудному ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приймає до уваги альтернативний характер такого виду додаткового покарання у ч.1 ст.286 КК України в чинній на час вчинення інкримінованого йому діяння редакції та ураховує висловлені у судових дебатах позиції сторін з цього приводу, а також виходить з того, що у контексті усіх встановлених під час судового розгляду і наведених вище обставин, характеризуючих даних про особу підсудного (зокрема, його сімейного стану, наявності двох малолітніх дітей і проживання у сільській місцевості), - потребує у конкретному випадку керування вказаним підсудним транспортним засобом, а призначення ж зазначеного виду додаткового покарання останньому призведе до ускладнення його життєдіяльності.

Аналогічну позицію за тотожних обставин кримінального провадження викладено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018 року по справі №51-358км18.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат в силу ст.124-126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , покласти на Лиманський міськрайонний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Відповідно до ст.ст.124-126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадження у загальному розмірі 11381,28 (3140+3140+3140+1961,28) гривень, пов`язані зі залученням експертів, - стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.
Арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 28.08.2019 року на автомобілі марки «Daewoo Lanos», реєстраційні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , відповідно, після набрання вироком законної сили, - скасувати.
В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні автомобілі марки «Daewoo Lanos», реєстраційні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які передані під зберігальні розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відповідно, - вважати повернутими за належністю вказаним особам.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання до Лиманського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1