Справа № 202/2463/21
Провадження № 1 кп/202/298/2021
УХВАЛА

23 листопада 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

провівши в залі суду в м. Дніпропетровську судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 289 ч.1 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В ході судового розгляду кримінального провадження прокуроромзаявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, при цьому прокурор зазначив про наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

Захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт на нічний період доби, який на думку захисника у повній мірі забезпечить судовий розгляд кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.
Прокурор заперечував у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, наполягав на продовженні запобіжного заходу у виді тримання піл вартою.
Відповідно до статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Суд заслухавши сторону захисту, прокурора, вважає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що тривалість тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою із 28 березня 2021 року, становить понад шість місяців, але тяжкість висунутого обвинувачення, ризик ухилення від органу досудового розслідування і оголошення його у розшук, були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), заява № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж, такі підстави мають бути чітко сформульовані у відповідних рішеннях національних судів ( рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 61).

У справі, що знаходиться на розгляді таких підстав навести вже неможливо, на час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілих і свідків у обвинуваченого майже відсутній, оскільки судом допитано потерпілих і більшу частину свідків, досліджені письмові докази, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , який має місце реєстрації, що збігається із місцем мешкання, під вартою, а тому вважає за необхідне, клопотання захисника задовольнити та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.331, 350 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, - задовольнити.

Змінити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнив його з під варти із зали суду, заборонивши йому до 23 січня 2022 року, включно, в період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першим викликом; не виїжджати за межі місця реєстрації та мешкання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця мешкання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1