Дата документу 06.09.2021 Справа № 312/57/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 312/57/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1507/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги

6 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року відносно ОСОБА_3 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, та призначено покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.357 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 653 грн. 76 коп., які пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 89-21 від 01.02.2021 року.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу, при перевірці відповідності якої вимогам ст.396 КПК України було встановлено наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 залишено без руху з наданням п`ятиденного строку для усунення недоліків.

Підставами для прийняття даного рішення було те, що захисник в мотивувальній частині апеляційної скарги зазначала про незгоду із встановленою судом кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України. При цьому, в прохальній частині апеляційної скарги захисник ставила питання про скасування вироку відносно ОСОБА_3 , але не зазначала, яке саме рішення потрібно ухвалити суду апеляційної інстанції за результатами розгляду її апеляційної скарги згідно визначених ст.407 КПК України повноважень суду апеляційної інстанції, що позбавило суд апеляційної інстанції можливості визначити межі апеляційного оскарження.

2 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_4 після усунення недоліків, відповідно до якої захисник оскаржує встановлену судом першої інстанції кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, при цьому, в прохальній частині апеляційної скарги захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, районний суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому, за клопотанням сторони захисту, суд першої інстанції надав час для конфіденційного спілкування між обвинуваченим ОСОБА_3 та захисником-адвокатом ОСОБА_4 для узгодження єдиної позиції. Після наданого судом часу для спілкування захисник повідомила, що нею були роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 вимоги ч.3 ст.349 КПК України, порядок оскарження вироку, та вони не заперечували проти запропонованого судом обсягу дослідження доказів. Судом також було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин та роз`яснено, що він буде позбавлений права оскаржити вирок в апеляційному порядку щодо фактичних обставин, які ніким не оспорювались, що підтверджується аудиозаписом судового засідання.

На вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 захисником-адвокатом ОСОБА_5 була подана апеляційна скарга, в мотивувальній частині якої захисник зазначала про незгоду із встановленою судом кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України. При цьому, в прохальній частині апеляційної скарги захисник ставила питання про скасування вироку відносно ОСОБА_3 , але не зазначала, яке саме рішення потрібно ухвалити суду апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст.394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Разом з цим, 25 липня 2017 року Європейський суд з прав людини постановив рішення у справі «Ростовцев проти України», яке набуло статусу остаточного 25 жовтня 2017 року, щодо порушення ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що полягає в порушенні національними судами суті права заявника на подання апеляційної скарги.

Це судове рішення мотивовано тим, що апеляційна скарга заявника стосувалася питання правової кваліфікації дій, у вчиненні яких він зізнався (п.32). ЄСПЛ у п.33 рішення зазначив, що апеляційний суд прямо посилався на правову кваліфікацію дій заявника як на одну з підстав неможливості оскарження вироку, а Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з його висновками.

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що позиція національних судів у кримінальній справі заявника прямо суперечить тлумаченню відповідних положень законодавства Урядом України і наведеній практиці, згідно з якою поняття «обставини», використане під час відповідного провадження на національному рівні, поширюється лише на фактичні обставини справи та не містить їхньої кримінально-правової кваліфікації. На думку ЄСПЛ, не можна стверджувати, що заявник повинен був передбачати, що, не оспорюючи фактів, установлених у судовому засіданні, він відмовився від можливості оскарження обвинувального вироку щодо себе, якщо він вважав правову кваліфікацію своїх дій неправильною.

Водночас відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа № 756/5578/15-к, провадження № 13-3зво18), національне законодавство, зокрема ч.2 ст.394 КПК України, встановлює обмеження щодо можливості апеляційного оскарження судового рішення лише на підставі заперечення обставин, які ніким не оспорювалися і дослідження яких суд визнав недоцільним. Право на оскарження рішення суду на підставі неправильної кваліфікації дій указаним Кодексом не обмежується. Тобто норми КПК України не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч.3 ст.349 КПК України і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2018 року в справі № 730/811/17 (провадження № 51-6923км18), 16 жовтня 2019 року в справі № 447/1479/18 (провадження № 51-3850км19), 29 жовтня 2019 року в справі № 486/528/18 (провадження № 51-94км19), 31 жовтня 2019 року в справі № 484/555/17 (провадження № 51-8547км18), 27 листопада 2019 року в справі № 211/5318/18 (провадження № 51-3067км19).

За таких обставин, на думку апеляційного суду, вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року щодо ОСОБА_3 , ухвалений в порядку ч.3 ст.349 КПК України, може бути оскаржений в апеляційному порядку у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому апеляційний суд своєю ухвалою від 16 серпня 2021 року залишив апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_4 без руху, у зв`язку з оскарженням кваліфікації дій обвинуваченого та відсутністю вимог особи в контексті повноважень суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.407 КПК України, та надав строк для усунення недоліків з метою не порушення права на оскарження рішення суду на підставі неправильної кваліфікації дій.

Після усунення встановлених судом апеляційної інстанції недоліків, на адресу суду надійшла виправлена апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_4 , відповідно до якої захисник оскаржує встановлену судом першої інстанції кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, при цьому, в прохальній частині апеляційної скарги захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_3 .

Тобто, за змістом виправленої апеляційної скарги після залишення її без руху, захисник оскаржувала не тільки кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , а і заперечувала проти встановлених судом фактичних обставин кримінальних правопорушень та зазначила про невідповідність висновків суду фактичним обставинам і відсутність доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника відповідно до вимог ст.394 КПК України подана на рішення суду з підстав заперечення обставин, з яких вирок не може бути оскаржений, оскільки вимоги апеляційної скарги захисника зводяться до заперечення встановлених судом фактичних обставин кримінальних правопорушень.

Право на оскарження судового рішення не є абсолютним та, відповідно до змісту положень ст.24 КПК України щодо однієї з засад кримінального провадження, повинно здійснюватись у порядок, передбачений цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Проте, апеляційний суд у ситуації, яка склалася, внаслідок того, що первісно подана скарга оцінювалась на предмет її відповідності вимогам ст.396 КПК України через відсутність в скарзі апеляційних вимог в контексті повноважень суду апеляційної інстанції згідно ст. 407 КПК України, що позбавляло суд можливості взагалі визначити межі апеляційного оскарження, суддя-доповідач не входить в обговорення питання щодо відмови у відкритті провадження за поданою захисником апеляцією.

У такому випадку, апеляційний суд вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами, що відповідає вимогам ст.399 КПК України, оскільки захисник не усунула недоліки апеляційної скарги, а викладена вимога щодо скасування вироку та ухвалення нового, яким виправдати ОСОБА_3 не відповідає положенням ст. ст. 417, 420 КПК України.

Керуючись ст.399 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути захиснику обвинуваченого ОСОБА_3 адвокату ОСОБА_4 апеляційну скаргу, подану нею на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року відносно ОСОБА_3 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

Копію ухвали, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Суддя Запорізького
апеляційного суд ОСОБА_2