Провадження №1-кс/760/603/22
Справа №760/793/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000133 від 28.07.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000133 від 28.07.2020 року.

Скарга мотивована тим, що 09.02.2021 року було проведено обшук у вказаному кримінальному провадженні за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 в ході якого вилучено речі та документи, а також 12300 доларів США.
Обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2021 в якій визначено перелік речей, що підлягають відшуканню.
Однак, за результатами обшуку було вилучено речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Скаржник зазначив, що 15.01.2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надав у позику ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 12300 доларів США зі строком повернення до 01.12.2021 року.
10.12.2021 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_6 з проханням повернути вказані кошти відповідно до договору, однак він повідомив, що вказані кошти були у нього вилучені під час обшуку 09.02.2021 року.
У зв`язку з тим, що грошові кошти належать ОСОБА_5 , не є знаряддям злочину, арешт на вказане майно накладений не був, вважає, що вказане майно підлягає поверненню власнику.

На підставі викладеного просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні адвокат скаргу підтримав з підстав викладених у ній.

Слідчий в судовому засіданні при розгляді питання про повернення тимчасово вилученого майна покладався на розсуд суду.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, вислухавши думку учасників справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого , прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту;
5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.
Як передбачено ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Встановлено, що 26.01.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надано старшому слідчому в ОВС 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 , слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000133 від 28.07.2020 року дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,з метою відшукання і вилучення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, носіїв інформації з комп`ютерної техніки, електронних носіїв інформації, записників, чорнових записів, підроблених документів, які містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.

09.02.2021 року на підставі вказаної ухвали було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було відшукано та вилучено, зокрема: 12300 доларів США.

Скаржник вважає, що вилучення вказаного майна відбулося всупереч ухвалі слідчого судді та не є майном, яке містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, на що слід зазначити наступне.
Підстави та порядок тимчасового вилучення майна врегульовані ст. ст. 167, 168 КПК України, а припинення тимчасового вилучення майна - ст. 169 КПК України.
Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.
Згідно частини 2 цієї ж процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.
Частиною 3 статті 168 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 171, частиною шостою ст. 173 цього Кодексу.
При цьому, в ч. 5 ст. 171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
В даному випадку у слідчого, прокурора після спливу 48 годин виникає обов`язок негайно повернути тимчасово вилучене майно власникам. Оскільки з моменту закінчення обшуку з 09.02.2021 сплинуло 48 годин, то слідчий або прокурор зобов`язані були негайно повернути тимчасово вилучене майно.
В матеріалах справи відсутні відомості про накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу в даному кримінальному провадженні, що на думку слідчого судді суперечить вимогам КПК України.

Таким чином, можливість законного утримання тимчасово вилученого майна органом досудового розслідування можливе лише в разі накладення на нього слідчим суддею арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Серед іншого встановлено, що за результатами обшуку було вилучено речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Адвокатом ОСОБА_4 при розгляді скарги на підтвердження законності набутих коштів надано копію договору позики від 15.01.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_5 надав у позику ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 12300 доларів США зі строком повернення до 01.12.2021 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України
Відповідно до частини сьомої статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Встановлено, що обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 26.01.2021 року, в якій визначено перелік речей, що підлягають відшуканню.
При цьому, дозвіл на вилучення грошових коштів не надавався.
Всупереч вказаній ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про дозвіл на проведення обшуку, слідчий за адресою: АДРЕСА_1 вилучив грошові кошти, які належать ОСОБА_5 .
Виходячи з наведеного та аналізуючи норми законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене в ході обшуку майно не може відноситись до речей та документів, дозвіл на вилучення яких був прямо наданий в ухвалі слідчого судді від 26.01.2021 року про обшук.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга в частині повернення тимчасово вилученого майна підлягає задоволенню.

При цьому вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності слідчого ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки повноваження слідчого при здійсненні обшуку в ході досудовим розслідуванням є дискреційними.

Керуючись статтями 167, 169, 171, 173, 236, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000133 від 28.07.2020 року задовольнити частково.
Зобов`язати слідчих СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, які входять до складу групи слідчих у кримінальному провадженні №0000133 від 28.07.2020 року повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучене 09.02.2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме:

грошові кошти в сумі 12399 доларів США.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1