Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/977/21
Провадження № 1-кп/499/81/21
У Х В А Л А

про тимчасове залишення у слідчому ізоляторі

13 грудня 2021 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі - також прокурор), обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 (далі - також захисник), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальні провадження № 0000328 щодо обвинувачення ОСОБА_5 (далі - також обвинувачений, особа, засуджений), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Благоєве, Іванівського району, Одеської області, зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 , судимого, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України (далі - також КК),

В С Т А Н О В И В:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою таке.
08 грудня 2021 року прокурор подав до Іванівського районного суду Одеської області, обвинувальний акт кримінального провадження № 000328 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 357 КК (далі - також кримінальне провадження).

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 08 грудня 2021 року призначене проведення підготовчого судового засідання.

Суд, на стадії підготовчого судового засідання, за клопотаннями прокурора вирішує питання щодо застосування запобіжного заходустосовно обвинуваченого.

2. Встановлені судом обставини такі.
09 грудня 2021 року прокурор подав письмове клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на строк шістдесят днів (далі - також клопотання).

У клопотанні прокурор зазначає, що: 12 липня 2021 року, приблизно о 08 години 30 хвилин, у обвинуваченого, який перебував біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних особистих відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , 1966 року народження (далі - також ОСОБА_6 ), з метою реалізації свого злочинного умислу обвинувачений завдав ОСОБА_6 ногами та кулаками множинні удари по голові, верхній частині тулуба, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: - множинних саден, синців та вогнища забою м`яких тканин голови, тулуба й кінцівок, лінійного перелому кісток носа без зміщення уламків, без порушення зовнішнього дихання, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; 15 липня 2021 року приблизно о 18 годині 00 хвилин у обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого мешкання, у будинку АДРЕСА_1 , виник умисел на незаконне проникнення до належного ОСОБА_7 (далі - також ОСОБА_7 ). будинку АДРЕСА_1 (далі - також будинок), реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений через незачинену хвіртку потрапив на територію будинку та керуючись умислом направленим на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав та відповідного дозволу від ОСОБА_7 та інших законних користувачів, достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, застосовуючи фізичну силу пошкодив замикаючий пристрій, який зачиняв вхідні двері та незаконно проник у приміщення будинку, чим порушив права ОСОБА_7 ; проникнувши 15 липня 2021 року до будинку обвинувачений, умисно, шляхом крадіжки, незаконно заволодів паспортом громадянина України, службовим посвідченням поліцейського, спеціальним жетоном поліцейської виданих ОСОБА_8 (далі - також ОСОБА_8 ), якими розпорядився на власний розсуд; 09 серпня 2021 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, у обвинуваченого виник умисел на проникнення до будинку, який через незачинену хвіртку зайшов на територію будинку, та керуючись умислом направленим на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав й будь-якого дозволу від ОСОБА_7 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, пошкодив замикаючий пристрій, який зачиняв вхідні двері в будинок та незаконно проник у приміщення будинку через вхідні двері, та здійснив пошкодження майна, що не заподіяло шкоду у великих розмірах, чим порушив право власника будинку на недоторканість житла; 11 вересня 2021 року приблизно о 22 годині 30 годині, у обвинуваченого виник умисел на проникнення до будинку, з метою підпалу, який злочинний умисел зайшов до будинку та керуючись умислом направленим на порушення недоторканості володіння особи, не маючи на те законних підстав і відповідного дозволу від ОСОБА_7 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, пошкодив замикаючий пристрій, який зачиняв вхідні двері в будинок та незаконно проник в приміщення будинку через відкриті ним двері, чим порушив право власника будинку на недоторканість житла; 11 вересня 2021 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, знаходячись в коридорі будинку, який належить ОСОБА_7 , умисно здійснив підпал одягу в шафі - купе, внаслідок чого загорілися житлові кімнати будинку, що призвело до знищення майна; передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ризики не зменшилися, так як обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілих; інші більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого з огляду, що особа притягується за вчинення декількох злочинів та проступків, не працює, не має постійного джерела прибутку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Прокурор не подав до суду доказів в обґрунтування клопотання.

Прокурор у судовому засіданні підтвердив обставини зазначені у клопотанні та просив його задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає частково, а клопотання прокурора просив залишити без задоволення, та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник у судовому засіданні просив залишити клопотання прокурора без задоволення, та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді у вигляді домашнього арешту, у випадку прийняття судом рішення про необхідність застосування запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 08 листопада 2021 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 грудня 2021 року.

Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 25 січня 2021 року, який набрав законної сили 24 лютого 2021 року, обвинуваченого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі статті 75 КК обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням й встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК (далі - також вирок від 25 січня 2021 року).

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2021 року, яка набрала законної сили 16 вересня 2021 року,призначене вироком від 25 січня 2021 року покарання стосовно обвинуваченого щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням скасоване, якого направлено для відбування покарання у виді 1 року обмеження волі до місця відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, якого по прибуттю до місця відбування покарання звільнити з-під варти (далі - також ухвала від 09 вересня 2021 року).
3. Положення закону, якими суд керувався такі.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (частина 6 статті 9 КПК).

Докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (частина 1 статті 88 КПК).

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина 5 статті 132 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (частина 3 статті 176 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення у якому обвинувачується(пункти 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина 2 статті 177 КПК).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (частина 1, пункт 4 частини 2 статті 183 КПК).

Клопотання повинно містити: виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (пункти 5, 6, частини1 статті 184 КПК).
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (частина 2 статті 194 КПК).

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого (частина 3 статті 315 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення (частини 1, 2, 3 статті 331 КПК).

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді (пункт 12 частини 1 статті 537 КПК).

З урахуванням особи та інших обставин кримінального провадження суд може направити засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання (частина 2 статті 57 Кримінально-виконавчого кодексу України, далі також - КВК).

У порядку, встановленому КПК засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора (стаття 90 КВК).

4. Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали такі.
4.1. Мотиви з яких виходив суд відмовляючи у задоволенні клопотання.
Системний аналіз наведених у пункті 3 мотиваційної частини цієї ухвали норм КПК, свідчить, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Стосовно обвинуваченого існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, що може бути підтверджено зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може застосуватись за умови відповідності клопотання критеріям для обрання такого запобіжного заходу, що передбачені у частині 1 статті 194 КПК.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК.

Клопотання про застосування запобіжного заходу за наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що дають можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у частині 1 статті 177 КПК).

З огляду на зазначене слід констатувати, що клопотання таким критеріям не відповідає. У клопотанні визначений тільки перелік законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості щодо обвинуваченого. Конкретні докази наявності ризиків на які посилається прокурор у клопотанні не зазначені й до суду прокурором взагалі не подані.

Прокурор у клопотанні лише зазначив, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків й потерпілих, вчинити нове кримінальне правопорушення, не обґрунтувавши можливість вчинення останнім таких дій за умови фактичного перебування його під-вартою на підставі вироку від 25 січня 2021 року, ухвали від 09 вересня 2021 року.

Однак, конкретних обґрунтувань з посиланням на докази, наявності інших ризиків визначених статтею 177 КПК та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні прокурор не зазначив, хоча такий обов`язок покладений саме на прокурора.

Суд відмічає, що прокурор, не довів обставин й не подав доказів, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого для запобігання ризиків зазначених у клопотанні, звернувши лише увагу на те, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливати на свідків, потерпілих.

За таких обставин, клопотання не може бути задоволено, оскільки відсутні прямі ризики, які давали б достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконного впливати на свідків, потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, за умов закінчення досудового розслідування та фактичного перебування обвинуваченого під-вартою внаслідок виконання вироку від 25 січня 2021 року, ухвали від 09 вересня 2021 року.

4.2. Мотиви з яких виходив суд тимчасово залишаючи обвинуваченого у слідчому ізоляторі.
Суд відмічає, що обвинувачений тримається у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» та згідно з вироком від 25 січня 2021 року, ухвалою від 09 вересня 2021 року має бути направлений до місця відбування покарання у виді обмеження волі у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, й у подальшому звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

Суд наголошує, що, виходячи зі змісту статей 537 КПК, 90 КВК у зв`язку з розглядом справи в суді засуджений, який не звільнений з-під варти до моменту прибуття до місця відбування покарання може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі.

За таких обставин, суд вважає необхідним тимчасово залишити обвинуваченого у слідчому ізоляторі через необхідність забезпечення його доставки до суду для участі у розгляді кримінального провадження.

5. Висновок суду такий.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, та тимчасового залишення обвинуваченого у слідчому ізоляторі на час розгляду кримінального провадження.

Керуючись статтями 8, 9, 194, 196, 197, 199, 315, 331, 369-372, 537 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Тимчасово залишити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на час розгляду Іванівським районним судом Одеської області кримінального провадження № 0000328 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 194, частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України.

Копію ухвали суду направити до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» та вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 16 грудня 2021 року.

СуддяОСОБА_1