Справа № 152/1320/21
В И Р О К
іменем України

13 грудня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1320/21

Провадження №1-кп/152/120/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лука-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, військовозобов`язаного, є особою з 3 групою інвалідності, раніше судимого за вироком Шаргородського районного суду від 24.02.2020 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, якому ухвалою Шаргородського районного суду від 13 липня 2020 року замінено несплачену суму штрафу у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень) покаранням у виді громадських робіт на строк п`ятдесят годин, з розрахунку одна година громадських робіт за один неоподатковуваний мінімум доходів громадян,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3, 2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 11.10.2021 року,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні прокурора

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 10.08.2021 року приблизно о 13 годині, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію подвір`я, підійшов до приміщення літньої кухні, двері якої були закриті ланцюгом, з корисливих мотивів, умисно, таємно, знявши ланцюг з дверей, проник у літню кухню, звідки викрав 5 (п`ять) алюмінієвих казанів об`ємом по 10 літрів кожен вартістю 1010 грн., 1 (одну) алюмінієву каструлю об`ємом 60 літрів вартістю 700 грн., 1 (один) газовий побутовий балон об`ємом 50 літрів вартістю 543 грн., дві чавунні плити, вартість яких не визначено, на загальну суму 2253 грн., відповідно до висновку експерта №7043-7046/21-21 від 18.10.2021 року, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденим у ОСОБА_5 майном обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 2253 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 11.08.2021 року приблизно о 14 годині обвинувачений ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшов до домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшов на подвір`я, звідки з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно викрав 1 (один) алюмінієвий казан об`ємом 10 літрів вартістю 202 грн., 1 (один) алюмінієвий казан об`ємом 10 літрів, вартість якого не визначено, 1 (одну) алюмінієву каструлю об`ємом 10 літрів вартістю 143 грн., 1 (одну) емальовану каструлю об`ємом 30 літрів вартістю 151 грн., 1 (одну) чавунну пічну плиту розміром 90х53 см. вартістю 639 грн., на загальну суму 1135 грн., відповідно до висновку експерта №7048-7050/21-21 від 18.10.2021 року, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденим у ОСОБА_6 майном обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 1135 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.ч.3, 2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 29.10.2021 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подав суду відповідну заяву (а.с.43).

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.35, 36).
При цьому, потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 15.11.2021 року подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибувати в судові засідання за станом здоров`я. Крім того, потерпілі повідомили суд, що не мають моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого, просять суворо ОСОБА_3 не карати, фактичні обставини справи не оспорюють (а.с.19, 20).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подані потерпілими заяви, суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.3, 2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 29.10.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в заяві до суду не повідомляли про оспорювання ними фактичних обставин справи, а навпаки, зазначили про можливість судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України (а.с.19, 20).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочинів, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочинів, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 10.08.2021 року приблизно о 13 годині перебував у с. Перепільчинці на вул. Одая, у своєї матері, якій допомагав по господарству. Взявши відра, він пішов до криниці набрати води. Криниця знаходиться біля подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 . Набираючи воду, він побачив, що двері літньої кухні домоволодіння ОСОБА_5 , яке знаходиться в АДРЕСА_2 , не закриті на замок, а закриті ланцюгом. Він вирішив проникнути до літньої кухні, щоб викрасти майно ОСОБА_5 . Підійшовши до дверей літньої кухні, він пересвідчився, що за ним ніхто не спостерігає, відчепив ланцюг з дверей та відкрив їх, проник у літню кухню, звідки викрав п`ять алюмінієвих казанів по 10 л., дві чавунні плити, одну алюмінієву каструлю на 60 л., один побутовий газовий балон. Все викрадене він заніс до себе додому. Пізніше алюмінієві казани він розбив та здав на металобрухт, за що отримав 870 грн., які витратив на власні потреби. Решту викраденого майна використовував для своїх потреб.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 11.08.2021 року приблизно о 14 годині він йшов до лісу по гриби і проходив поруч із домоволодінням ОСОБА_6 , яке знаходиться на АДРЕСА_3 , тобто біля самого лісу. Проходячи, він побачив, що хвіртка на подвір`я відчинена, а під навісом біля хліва складений посуд, який він вирішив викрасти. Йому відомо, що ОСОБА_6 на той час проживала у м. Шаргороді. Пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, він зайшов на подвір`я шляхом вільного доступу, підійшов до навісу, який не має дверей та стін, а лише накриття даху, зайшов під навіс, звідки викрав два алюмінієві казани по 10 л. кожен, одну емальовану каструлю на 30 л., одну пічну чавунну плиту. Все викрадене він заніс до себе додому. Алюмінієві казани він розбив та здав на металобрухт, за що отримав 620 грн., які витратив на власні потреби. Решту викраденого майна використовував для своїх потреб.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч.3, 2 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.3, 2 ст.185 КК України, а саме: 10.08.2021 року приблизно о 13 годині, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, ОСОБА_3 прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію подвір`я, підійшов до приміщення літньої кухні, двері якої були закриті ланцюгом, з корисливих мотивів, умисно, таємно, знявши ланцюг з дверей, проник у літню кухню, звідки викрав 5 (п`ять) алюмінієвих казанів об`ємом по 10 літрів кожен вартістю 1010 грн., 1 (одну) алюмінієву каструлю об`ємом 60 літрів вартістю 700 грн., 1 (один) газовий побутовий балон об`ємом 50 літрів вартістю 543 грн., дві чавунні плити, вартість яких не визначено, на загальну суму 2253 грн., відповідно до висновку експерта №7043-7046/21-21 від 18.10.2021 року, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденим у ОСОБА_5 майном обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 2253 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 11.08.2021 року приблизно о 14 годині обвинувачений ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшов до домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшов на подвір`я, звідки з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно викрав 1 (один) алюмінієвий казан об`ємом 10 літрів вартістю 202 грн., 1 (один) алюмінієвий казан об`ємом 10 літрів, вартість якого не визначено, 1 (одну) алюмінієву каструлю об`ємом 10 літрів вартістю 143 грн., 1 (одну) емальовану каструлю об`ємом 30 літрів вартістю 151 грн., 1 (одну) чавунну пічну плиту розміром 90х53 см. вартістю 639 грн., на загальну суму 1135 грн., відповідно до висновку експерта №7048-7050/21-21 від 18.10.2021 року, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденим у ОСОБА_6 майном обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 1135 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.ч.3, 2 ст.185 КК України суд вважає вірною.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки 1 до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, суд враховує правовий висновок Об`єднаної Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 14.09.2020 року у справі №591/4366/18, відповідно до якого єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочині в іншому кримінальному провадженні.

Отже, кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 10.08.2021 року та 11.08.2021 року, повинна здійснюватися, відповідно, за ч.3 та ч.2 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим 11.08.2021 року.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.3 та ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисні кримінальні правопорушення проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, що передбачені ч.3 та ч.2 ст.185 КК України, є, відповідно, тяжким злочином та нетяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що із заяв потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 15.11.2021 року (а.с.19, 20) вбачається, що останні не мають претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 .

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Шаргородського районного суду від 24.02.2020 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Ухвалою Шаргородського районного суду від 13 липня 2020 року ОСОБА_3 замінено несплачену суму штрафу у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень) покаранням у виді громадських робіт на строк п`ятдесят годин, з розрахунку одна година громадських робіт за один неоподатковуваний мінімум доходів громадян. При цьому, покарання у виді громадських робіт ОСОБА_3 відбув повністю та знятий з обліку по відбуттю покарання 20.08.2020 року, що вбачається із довідки органу пробації від 19.10.2021 року та інформації ГУНП у Вінницькій області (а.с.62, 50-51).

За місцем проживання в с. Перепільчинці Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у Шаргородську міську раду не надходили скарги (а.с.49).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.52).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 має хворобливий стан здоров`я та є особою з 3 групою інвалідності (а.с.38-39).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та при відсутності обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, з врахуванням думки потерпілих, які в заявах до суду зазначили, що при призначенні покарання просять ОСОБА_3 суворо не карати, так як не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовується у випадку самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Таким чином, покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити за правилами, встановленими ч.1 ст.70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, виходячи з роз`яснень ВСУ.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 18.10.2021 року товарознавчі експертизи і надано висновок за №7043-7046/21-21 (а.с.57-60), вартість експертизи становить 686,44 грн. (а.с.61), а також висновок №7048-7050/21-21 (а.с.63-66), вартість експертизи становить 343,22 грн. (а.с.67).

Таким чином, ці процесуальні витрати в загальній сумі 1029,66 грн. (686,44 + 343,22 = 1029,66 грн.) на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.ч.3, 2 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України, та засудити його:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити до відбування ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення 18.10.2021 року експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 44 (сорок чотири) копійки за проведення товарознавчої експертизи за №7043-7046/21-21 та 343 (триста сорок три) гривні 22 (двадцять дві) копійки за проведення товарознавчої експертизи №7048-7050/21-21.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_7