ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1521/21 Справа № 199/5012/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000616 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, із неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 301,46 гривень (одна тисяча триста одна гривня 46 коп.), в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 гривень (п`ятнадцять тисяч гривень), а всього 16 301,46 гривень (шістнадцять тисяч триста одна гривня 46 коп.)
В інший частині позову ОСОБА_9 відмовлено.
Цим вироком дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як такі, що виразилися в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 19.04.2020 приблизно о 22-25 годині ОСОБА_7 перебував біля будинку № 35-А по вул. Гуртова в м. Дніпро, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 . В той же день, тобто 19.04.2020, приблизно о 22-30 годині між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували у вказаному місці, на фоні неприязних стосунків стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, 19.04.2020 приблизно о 22-35 годині ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, стоячи обличчям до ОСОБА_9 на відстані витягнутої руки, своєю правою рукою дістав із своєї кишені, одягнутої на ньому куртки, металевий предмет, схожий на ніж, та, утримуючи його за руків`я цією ж рукою, наніс один удар справо наліво в область носу ОСОБА_9 .
ОСОБА_9 виставив перед собою обидві руки з метою особистого захисту і в цей час ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, утримуючи металевий предмет, схожий на ніж, наніс ще один удар в область лівого передпліччя в верхній третині ОСОБА_9 , після чого, вважаючи свої протиправні дії доведеними до кінця, ОСОБА_7 з місця вчиненого злочину зник.
В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: садна на лівій щоці з переходом на область проекції тіла нижньої щелепи ліворуч, садна на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки, на підставі пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 року №6 та колото-різаної наскрізної рани носу, що починається раною на лівому крилі носу з ушкодженням шкіри верхньої губи ліворуч, наскрізно ушкоджуючи по своєму ходу носову перепинку та закінчується раною на правому крилі носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовлюють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день, на підставі пункту 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 року №6.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині в частині призначеного покарання та в частині відмови позову ОСОБА_9 та ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на два роки. Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 1301,46 грн. та на відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не враховано ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 в 2018 році притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та в 2019 році - за ст. 173 КУпАП.
Крім того, судом першої інстанції не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину не визнав та не розкаявся у вчиненому кримінальному проступку, не працював і не працює, знаходиться в Єдиному реєстрі боржників, а також обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , а саме: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення повторно та рецидив злочинів.
На думку потерпілого, поза увагою суду залишись тяжкі наслідки, завдані кримінальним правопорушенням, яке вчинено з особливою жорсткістю, особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом неправомірно зменшено розмір моральної шкоди, оскільки не було враховано, що потерпілому ОСОБА_9 за допомогою ножа було пошкоджено обличчя і завдано пошкодження носовій перегородці, що потребує медичного оперативного лікування, а саме хірургічної операції по пластиці носа, вартість якої складає від 84 000 до 126 000 грн.
Крім того, судом не враховано моральні страждання потерпілого, який в момент вчинення злочинних дій з боку ОСОБА_7 намагався захистити своїм тілом свого сина, на очах якого було вчинено напад, а також те, що злочинні дії обвинуваченого зумовили короткочасний розлад здоров`я завдали й немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті ОСОБА_9 , а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту у зв`язку із знівеченням обличчя ОСОБА_9 , про яке він згадує кожного разу коли бачить себе у відображенні вітрин та дзеркал, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкій настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, страх за безпеку своєї родини у зв`язку із можливою помстою з боку обвинуваченого чи його оточення за понесений кримінальної відповідальності за вчинені суспільно-небезпечні дії, тривога, пов`язана із психологічним станом сина, який після зазначених подій відчуває й наразі почуття страху та постійно обговорює обставини нападу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки коли потерпілий знаходився в лікарні до нього приїхала слідчо-оперативна група поліції, то один із працівників поліції показав на телефоні фото чоловічої статі і потерпілий впізнав на ньому ОСОБА_7 . При цьому, при проведенні досудового слідства потерпілий також впізнавав за фотознімками ОСОБА_7 , про що було складено протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, а отже це є порушенням вимог ч. 1 ст. 228 КПК України.
Таким чином суд першої інстанції повинен був визнати неналежним та недопустимим протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2020 року в порядку ст. 89 КПК України.
Крім того, при проведенні судово-медичної експертизи експертом не зазначені дані в частині кількості ушкоджень, одночасність чи різночасність їх утворення, давність спричинення ушкоджень, та не встановлений причинний зв`язок між ушкодженням виявленими у ОСОБА_9 і діями ОСОБА_7 , що суперечить вимогам чинного законодавства.
Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки по-перше вирок винесено за межами висунутого обвинувачення в частині показів потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму, кількості нанесених ударів, з яких вбачається, що обвинувачений стоячи обличчям до ОСОБА_9 на відстані витягнутої руки, своєю правою рукою дістав із своєї кишені, одягнутої на ньому куртки, металевий предмет схожий на ніж та утримуючи його за руки я цією ж рукою, наніс 1 удар з права наліво в область носа потерпілого. Після чого ОСОБА_9 виставив перед собою обидві руки з метою особистого захисту. В цей час ОСОБА_7 не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, утримуючи металевий предмет схожий на ніж, наніс ще один удар в область лівого передпліччя в верхній третині ОСОБА_9 як зазначено в обвинувальному акті, а в судовому засіданні потерпілий повідомив, ще додатково, що ОСОБА_7 спричинив йому тілесні ушкодження: також в нього була порізана рука, куртка та кофта під нею.
По-друге, суд не усунув розбіжності в показах свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 в частині кількості нанесених ударів, оскільки вони різняться від тих, які зазначив потерпілий.
По-третє, при перегляді відеозаписів слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 суд першої інстанції не надав належної оцінки, тому що покази, які надавали свідок ОСОБА_12 та потерпілий в судовому засіданні та при проведенні слідчих експериментів не були однозначними та послідовними і не узгоджуються з вказаними судом доказами, тоді як потерпілий ОСОБА_9 і його товариш свідок ОСОБА_13 є особами заінтересованими і покази свідка не є категоричними.
Також суд посилається на покази свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що їм надійшов виклик на виїзд до чоловіка з порізаним обличчям, та прибувши на місце, вона побачила чоловіка з порізом на обличчі, а саме в останнього була розрізана щока та пазух носа зліва. Але покази свідка ОСОБА_14 не узгоджуються з первинними медичними документами в частині локалізації та кількості ушкоджень потерпілого, а саме: з довідкою КНП «Міська Клінічна лікарня № 8» ДМР, в якій встановлений діагноз: різана рана верхньої губи та крила носа зліва, з копією консультативного висновку спеціаліста № 564/7 «МКЛ № 8» ДМР, в якому встановлений діагноз ОСОБА_9 , а саме: різана рана крила носу та верхньої губи, подряпини обличчя.
Крім того, суд не усунув розбіжності у показах свідка ОСОБА_15 та потерпілого, щодо одягу в якому був одягнутий обвинувачений, оскільки вони різняться в частині кольору одягу. Як вбачається з показів свідка ОСОБА_15 , то він зазначив, що хлопці були одягнути в темні куртки.
Таким чином, обвинувачений не скоював кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: не спричиняв потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити в повному обсязі.
Потерпілий підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та апеляційної скарги потерпілого.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Доводи захисника обвинуваченого про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань потерпілого та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину, протоколами проведення слідчих експериментів, висновками експертів, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що він зі своїм сином 19.04.2020 року зустріли знайомого ОСОБА_12 та коли вже почали розходитись, побачили, як біжить невідомий чоловік, якого наздогнали обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , вдарили його, від чого той впав. Потерпілий із сином пішли додому по вул. Гуртовій і побачили, як на узбіччі дороги лежить чоловік, а інший чоловік б`є його ногами. Потерпілий сказав, що викличе поліцію, після чого обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_17 підійшли ближче до нього, він відштовхнув ОСОБА_7 . В цей час до них підійшов ОСОБА_12 на допомогу, потерпілий знову пригрозив викликати поліцію, тоді всі почали розходитись. Він із сином пішли в сторону дому, коли озирнувся побачив, як до них підбігає ОСОБА_7 і ОСОБА_17 . Він сховав свого сина за спину, ОСОБА_7 почав нападати, заніс руку над ним та наніс удар. Потерпілий побачив на собі кров та почав захищатись, виставив ліву руку перед собою, а потім і праву. ОСОБА_7 наніс ще один удар, по його лівій руці. Потім він бачив, як ОСОБА_7 перекидає ніж з однієї руки до іншої. ОСОБА_12 побачивши, що коїться почав кричати, та наближатися до них, ОСОБА_7 втік. Охоронці служби Гуард допомогли викликати швидку допомогу та поліцію. Потерпілого забрали до лікарні, куди приїхала поліція та показала фотографії чоловіків, серед яких був обвинувачений ОСОБА_7 . Він надав пояснення співробітникам поліції.
Крім того, потерпілий додатково зазначив, що як потім стало відомо, цих хлопців затримав спецпідрозділ «Корд», ОСОБА_7 був одягнутий в куртку та темні штани. ОСОБА_7 в той момент, коли намагався нанести удари, звертався тільки до нього та казав «Зараз я тебе поріжу, ти мені за все відповіси!». ОСОБА_17 стояв поряд із ОСОБА_7 , який спричинив потерпілому тілесні ушкодження: розрізана щока, права сторона носу, пробита носова перегородка, також в нього була порізана рука, куртка та кофта під нею.
Доводи захисника про те, що вирок суду винесено за межами висунутого обвинувачення в частині показів потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму та кількості нанесених ударів, оскільки в судовому засіданні потерпілий повідомив, ще додатково, що ОСОБА_7 спричинив йому тілесні ушкодження, а саме те, що в нього була порізана рука, куртка та кофта під нею, не заслуговують на увагу, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що в результаті своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, зокрема у вигляді садна на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Зазначених вимог закону судом першої інстанції не було порушено.
Крім того, згідно показань свідка ОСОБА_14 обличчя потерпілого ОСОБА_9 було в крові, а одежа розірвана, що підтверджує покази потерпілого про те, що в нього була порізана куртка та кофта під нею.
Викладені у вироку обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 підтверджені також показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 , який був із сином, які поговорили та розішлися. Тоді він побачив, як двоє хлопців бігли за чоловіком, та, наздогнавши почали бити. Потім стало відомо, що це був обвинувачений ОСОБА_7 зі своїм другом. ОСОБА_9 з дитиною зникли з його поля зору, в їх бік тікав і чоловік, якого били. Він подзвонив потерпілому, але той не відповів, тому він пішов за ним, та побачив, як останній сварився з обвинуваченим ОСОБА_7 , який побачивши його почав віддалятися від потерпілого. Потім всі розійшлися, але відійшовши трохи, він знову почув сварку та одразу почав іти у бік, де була сварка. Підбігаючи до них, він крикнув ОСОБА_7 : «Що ж ти ніяк не заспокоїшся?!», і в цей момент останній замахнувся перед обличчям ОСОБА_9 та почав відбігати від них, та зник. Потім викликали швидку допомогу, потерпілий був весь в крові, коли вони промили рану, він побачив рвану-різану рану на обличчі. При цьому, ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_7 наносив удар потерпілому ОСОБА_9 правою рукою викидом руки з права наліво, ніякого предмета в руках у ОСОБА_7 він не бачив, але судячи по характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , вони могли бути спричинені лезом ножа.
Безпідставними є доводи захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не усунув розбіжності в показах свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_9 в частині кількості нанесених ударів, оскільки вони істотних суперечностей не містять, об`єктивно узгоджуються та доповнюють одне одного, а також відповідають іншим доказам у кримінальному провадженні, в суду не було підстав сумніватися в їх достовірності, а тому він правильно обґрунтував ними свої висновки у вироку.
Разом з тим, покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 повністю підтверджуються і їх поясненнями під час проведення слідчих експериментів за їх участю, під час проведення яких як потерпілий ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_13 вказали, що ОСОБА_7 наносив один удар потерпілому ОСОБА_9 правою рукою в ліву частину обличчя, що також спростовують доводи апеляційної скарги в цій частині. Крім того, те що потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 є знайомими не може свідчити про їх зацікавленість, враховуючи також, і те, що останні обвинуваченого ОСОБА_7 бачили вперше.
Також суд обґрунтовано взяв до уваги і показання свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що вона працює на швидкій, та прибувши на місце виклику, вона побачила чоловіка з порізом на обличчі, в нього була розрізана щока та пазух носа зліва, а обличчя його було в крові, одежа розірвана.
Твердження захисника про те, що покази свідка ОСОБА_14 не узгоджуються з первинними медичними документами в частині локалізації та кількості ушкоджень потерпілого, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 не зазначаючи механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, пояснила, що обличчя потерпілого ОСОБА_9 було в крові, що підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , який також зазначав про те, що потерпілий був весь в крові.
Судом першої інстанції було взято до уваги і покази свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він працює в охороні «Гуард», а 19.04.2020 був на чергуванні та звернув увагу на молодих чоловіків, які поводили себе неадекватно. Потім він їх побачив вдруге, коли вони рухались з боку вулиці Гуртової в бік вулиці Передова, а вже через 10 хвилин бігли в зворотній бік. Один з них це обвинувачений ОСОБА_7 , хлопці були одягнуті в темні куртки. Після цього він побачив як підходить потерпілий ОСОБА_9 , який тримався руками за обличчя, його руки були в крові.
Посилання захисника на розбіжності у показах свідка ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_9 щодо одягу, в якому був обвинувачений, так як вони різняться в частині кольору одягу, нічим не підтверджується, оскільки допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначав, що хлопці були одягнуті в темні куртки, а в свою чергу потерпілий ОСОБА_9 вказував лише про те, що ОСОБА_7 був одягнутий в куртку та темні штани, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідків та потерпілого вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що всі допитані судом свідки та потерпілий з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні.
Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, яким судом була надана належна оцінка у вироку, а саме протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2020 за участю потерпілого ОСОБА_9 з відеозаписом до нього, згідно з яким останній повідомив обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 78-82).
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2020 за участю свідка ОСОБА_12 з відеозаписом до нього, останній повідомив обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 101-105).
З висновку експерта № 1085е від 24.04.2020 вбачається, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій щоці з переходом на область проекції тіла нижньої щелепи ліворуч, садна на правому крилі носа, садна на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Виявлене тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на лівому крилі носа з переходом на шкіру верхньої губи ліворуч відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовлюють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, а також дані медичної документації, можливо вказати, що вони спричинені від неодноразової механічної дії гострим предметом, який володів ріжучими властивостями, яким могло бути лезо ножа або інші предмети із аналогічними ріжучими властивостями, що підтверджується xарактером ушкоджень (рана з рівними краями та гострими кутами, садна лінійної форми) (т. 1 а.с. 72-73).
Аналогічні висновки зазначені у висновку судово-медичного експерта № 1341е від 26.05.2020 (т. 1 а.с. 76-77).
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1437е від 05.06.2020, враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 можливо зазначити, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень взаємне розташування особи, що їх спричинила, та ОСОБА_9 могло бути різним та змінюватися (т. 1 а.с. 92-93).
Твердження захисника про те, що обвинувачений не спричиняв потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, спростовуються вищезазначеними висновками експерта № 1085е від 24.04.2020, № 1341е від 26.05.2020 щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 .
Вищевказані висновки судово-медичних експертиз згідно з якими, тілесні ушкодження у потерпілого відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, а також до легких тілесних ушкоджень, що зумовлюють короткочасний розлад здоров`я, які утворилися внаслідок неодноразової механічної дії гострим предметом, який володів ріжучими властивостями, яким могло бути лезо ножа або інші предмети із аналогічними ріжучими властивостями, що підтверджується характером ушкоджень (рана з рівними краями та гострими кутами, садна лінійної форми), у своїй сукупності відповідають обставинам та способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 , зазначеному потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів. Зазначене також підтверджується висновками судово-медичного експерта № 1437е від 27.05.2020, № 1345е від 26.05.2020, згідно з якими, враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказує потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 в ході проведення слідчих експериментів за їх участю.
Зазначене свідчить про те, що твердження захисника про невідповідність проведених судово-медичних експертиз вимогам закону не ґрунтуються на вимогах закону і не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовує доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки його вина підтверджується сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду.
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2020 свідок ОСОБА_12 впізнав особу, як таку, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_9 , а саме обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.05.2020 свідок ОСОБА_18 впізнав особу, як таку, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_9 , а саме обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2020 свідок ОСОБА_15 впізнав особу, як таку, яка 19.04.2020, приблизно о 22-30 годині бігла зі сторони вул. Гуртової в м. Дніпро в сторону магазину «АТБ», що розташований по вул. Передовій в м. Дніпро, а саме обвинуваченого ОСОБА_7 .
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає їх достатніми і приходить до висновку, що вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведено поза розумним сумнівом.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні, та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій ґрунтується на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Крім того, незгода захисника з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку апеляційного суду, надані суду докази було досліджено в повному обсязі, їх було достатньо для вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому задоволенню не підлягають.
Разом з тим доводи захисника щодо недопустимості доказу, а саме протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу, як таку, яка спричинила йому тілесні ушкодження, а саме обвинуваченого ОСОБА_7 , є обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною 1, 6 ст. 228 КПК України при пред`явленні особи для впізнання забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Як убачається з показань потерпілого ОСОБА_9 , після того як його забрали до лікарні, куди приїхали працівники поліції та показали фотографії чоловіків, серед яких був обвинувачений ОСОБА_7 , потім він надав свої пояснення співробітникам поліції, зазначивши, що саме ОСОБА_7 заподіяв йому тілесні ушкодження.
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 21.04.2020 потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу, зображену на фото №2, як таку, яка 19.04.2020 спричинила йому тілесні ушкодження.
Таким чином проведення вказаних слідчих дій здійснено з порушеннями статей 228, 229 КПК України, оскільки фото обвинуваченого ОСОБА_7 у мобільному телефоні працівника поліції було попередньо, до проведення впізнання за фотознімками, показано потерпілому.
З огляду на зазначені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 86 КПК України, вказаний протокол необхідно визнати недопустимим доказом та виключити посилання на нього із вироку.
При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що виключення протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з доказової бази не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Крім того, інформація, що містилась у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з огляду на відсутність інших порушень не може вплинути на законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку в цілому, а тому виключення із судового рішення посилання на зазначений протокол не тягне за собою скасування вироку.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів, вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в повному обсязі дотримано не було.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, скоїв вперше даний проступок, свою вину не визнав, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про призначення покарання у виді громадських робіт у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України.
Поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів обґрунтованість такого висновку.
Отже, суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог кримінального закону, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме: ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, обставинам, за яких були спричинені тілесні ушкодження потерпілому, характер та тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень у вигляді садна на лівій щоці з переходом на область проекції тіла нижньої щелепи ліворуч, садна на правому крилі носа, садна на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, а також тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на лівому крилі носа з переходом на шкіру верхньої губи ліворуч, вчинив кримінальне правопорушення в присутності дитини, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, й не навів належних і достатніх мотивів для призначення обвинуваченому покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене судом першої інстанції у виді громадських робіт не буде справедливим та не відповідатиме меті виправленню й попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 при призначенні покарання було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції враховує як і суд першої інстанції тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, обставини, за яких були спричинені тілесні ушкодження потерпілому, характер та тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень у вигляді садна на лівій щоці з переходом на область проекції тіла нижньої щелепи ліворуч, садна на правому крилі носа, садна на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, а також тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на лівому крилі носа з переходом на шкіру верхньої губи ліворуч, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий,вчинив кримінальне правопорушення в присутності дитини, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, заподіяну потерпілому шкоду не відшкодував, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, слід призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню.
Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання обґрунтованості визначеного судом розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого суми в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілого колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, характер отриманих тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 заявив позовні вимоги про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень.
Разом із цим, суд визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди лише 15 000 гривень.
Надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір стягнення не відповідає понесеним ОСОБА_9 моральним та фізичним стражданням.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій щоці з переходом на область проекції тіла нижньої щелепи ліворуч, садна на правому крилі носа, садна на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, а також тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на лівому крилі носа з переходом на шкіру верхньої губи ліворуч, у зв`язку з чим переніс значний дискомфорт, який супроводжується болісними відчуттями, значним емоційним стресом, який посилювався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження людської гідності, тривоги, страху за життя та здоров`я та те, що ці обставини потягли за собою негативні зміни у його житті, а саме щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючих обставин кримінального правопорушення, страх можливого повторення подій, негативні переживання, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, обурення, приниження людської гідності, що супроводжувалися постійними больовими відчуттями в тілі, а отже сума у 15 000 гривень є необґрунтовано заниженою.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що сума у розмірі 50 000 гривень відповідатиме понесеним потерпілим характеру і обсягу моральних та фізичних страждань, та буде справедливою по відношенню до нього.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги потерпілого та скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Збільшити розмір на відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 з 15 000 гривень до 50 000 гривень.
Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання, як на доказ на: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 від 21.04.2020 року.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4