Номер провадження: 11-сс/813/1877/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Кицкани Слободзейського району Республіки Молдови, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190КК України, -

встановив:
В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України, за фактом вчинення кримінальних правопорушень за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

28.07.2021 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України.
28.07.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України.

30.07.2021 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 . Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування останнього від органів досудового розслідування та суду; знищення або зміни речових доказів та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді клопотання про обрання запобіжного заходу задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 25.09.2021 року, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді від 24.09.2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 22.11.2021 року.
09.11.2021 року на адресу Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України не знизились та не відпали, а закінчити досудове розслідування у визначений строк не представилось можливим, з огляду на складність кримінального провадження.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Водночас, захисник посилається на те, що у разі не задоволення його апеляційної скарги та не застосування судом до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, просить визначити підозрюваному мінімальний розмір застави, який забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, визначених ст.194 КПК України.
Захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вказує на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, які не були враховані слідчим суддею. Крім того, захисник стверджує про те, що дане кримінальне провадження не підсудне Київському районному суду м. Одеси, оскільки орган, який здійснює досудове розслідування, перебуває під юрисдикцією Приморського районного суду м. Одеси.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про продовження до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, суспільно-небезпечний характер, наслідки вчинення та ступінь організації вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу та дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; вчинити незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним заступником начальника відділу і прокурором.
Доводи захисника стосовно того, що дане кримінальне провадження непідсудне Київському районному суду м. Одеси, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки згідно постанови голови Національної поліції України №807 від 28.08.2018 року та наказу начальника ГУНП в Одеській області офіційна адреса ГУНП в Одеській області визначена по вул. Академіка Філатова, буд. 15-а, а тому питання щодо застосування заходів кримінального провадження на законних підставах здійснюється Київським районним судом м. Одеси.

Щодо доводів захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень та ризиків, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до положень ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 ; протоколу огляду мобільного телефону потерпілого ОСОБА_11 з додатками, згідно якому виявлені дзвінки та розмови з учасниками злочинної організації; протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_12 ; протоколу огляду мобільного телефону потерпілого ОСОБА_12 з додатками, згідно якому виявлені дзвінки та розмови з учасниками злочинної організації; заяви про вчинення кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_13 з додатками, згідно яким виявлені дзвінки та розмови з учасниками злочинної організації; довідки банківської установи «Альфа Банк» №0005/ф47-01-010-92/2462, згідно якій клієнт банківської установи ОСОБА_13 отримав позику у сумі 70000 російських рублів; протоколу допиту свідка ОСОБА_14 , згідно якому встановлено учасників злочинної організації та схеми вчинення шахрайства; оглянутими та долученими до матеріалів кримінального провадження речовими доказами, а саме: навчальні матеріали - «спічі» злочинної організації, згідно якому встановлені схеми вчинення шахрайства учасниками злочинної організації, та іншим; протоколу огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_14 з додатками, згідно якому виявлена група в месенджері «Телеграм», яку створили організатори злочинного угрупування для всіх учасників злочинної організації; протоколу за результатами проведення спостереження за місцем, згідно якому встановлено діяльність кулл-центру та учасники злочинної організації; протоколу про результати проведення аудіо, - відео контролю особи, згідно якому встановлено противоправну діяльність злочинної організації та її учасників; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо вчинив інкриміновані йому злочини: участь у злочинній організації та заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинені повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинені організованою групою злочинною організацією.
За наведених підстав, долучені до клопотання докази, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра», що свідчить про необґрунтованість доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою продовження запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується/продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна.
Що стосується доводів захисника про можливість визначення підозрюваному розміру застави у мінімальному розмірі, то вони також є необґрунтованими, оскільки запобіжний захід у виді застави, з великою вірогідністю може не забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки останній підозрюється у вчинені особливо тяжких злочинів, а стороною захисту не надано доказів, які б слугували підставою для можливості визначення альтернативного запобіжного заходу та, в свою чергу, могли знизити існуючи ризики.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, їх специфіку, корисливий характер, кількість епізодів, ступінь організації вчинення, а також приймаючи до уваги, що досудовим слідством не встановлені всі речові докази, які можуть підтвердити причетність підозрюваного до інкримінованих злочинів, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може вдатися до спроб знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі, та свідчить про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілих та свідків, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, зокрема передбаченого ч.2 ст.255 КПК України участь у злочинній організації; ступінь організації та суспільно-небезпечні наслідки, дають підстави на даній стадії досудового розслідування дійти висновку, що продовжуючи застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду, у відповідності до ч.4 ст.183 КПК, на законних підставах не визначив розмір застави.
Доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій підозрюваного за ч.2 ст.255 КК України та суперечливість формулювання підозри за цією статтею кримінального закону, апеляційний суд з огляду на стадію досудового розслідування, а також повноваження слідчого судді та суду апеляційної інстанції на даній стадії, визнає безпідставними, оскільки вказані обставини мають перевірятися, як в ході досудового розслідування, так і при розгляді кримінального провадження по суті обвинувачення, та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи невинуватість підозрюваного в інкримінованих йому злочинах, не перевіряється доведеність його ролі в злочинній організації, а лише встановлюється можлива причетність підозрюваного до вчинення злочину та законність обрання/продовження запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту про те, що відомості за ст.255 КК України не вносились до Єдиного реєстру досудових розслідувань, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються Витягом з ЄРДР (т.1 а.с.18), яким підтверджується факт внесення 26.07.2021 року відомостей за правовою кваліфікацією ч.2 ст.255 КК України.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_8 є одруженим, має трьох неповнолітніх дітей, однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжких злочинів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року щодо продовження до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4