Дата документу
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1896/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/7946/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 січня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просила ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначала, що твердження суду про наявність у даному кримінальному провадженні передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків носять виключно імовірний характер, адже клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не містить достатніх доказів їх існування. Крім цього, обвинувачення у даному провадженні є необґрунтованим та бездоказовим, ОСОБА_7 свою провину у скоєнні інкримінованого злочину не визнає, так як має алібі. Судом не взято до уваги те, що обвинувачений не перешкоджав досудовому слідству та надавав вичерпні пояснення, має постійне місце проживання, міцні соціальні стосунки, а саме сім`ю, до складу якої входить його дружина та п`ятеро дітей, у тому числі неповнолітні. Зазначене, на думку захисника, є достатнім для застосування відносно обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч.2 ст.187 КК злочину, який оскаржуваною ухвалою було об`єднано в одне провадження з іншим обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням його у вчиненні аналогічного злочину.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходив з того, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше 10 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, знову обвинувачується у вчиненні двох епізодів тяжких корисливих злочинів, покарання за які передбачає лише позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може вчинити дії спрямовані на ухилення від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законного джерела доходу не має, маючи досвід фактичного відбування призначеного судом покарання, звільнившись із місць позбавлення волі не скористався можливістю зробити для себе певні висновки та змінити спосіб свого життя, продовжив вчиняти нові злочини з метою власного збагачення.

Вказане дає підстави стверджувати про існування у даному кримінальному провадженні ризику вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, що прямо суперечить інтересам суспільства та враховано при вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Разом з цим, в даному кримінальному провадженні всі потерпілі та свідки судом ще не допитані. А тому, враховуючи той факт, що потерпілими від злочинів, що поставлено обвинуваченому в провину, є люди похилого віку адреси проживання яких ОСОБА_7 відомі, твердження про існування ризику вчинення останнім певних дій з метою залякування потерпілих та впливу на них є аргументованим.

Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обставини, щодо наявності у обвинуваченого алібі на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, невизнання ним вини у їх вчиненні, а також надання показів на стадії досудового слідства не впливають на рішення суду щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, адже вказане підлягає з`ясуванню та оцінці в процесі розгляду кримінального провадження районним судом по суті.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, на що посилався захисник, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

13.12.2021 Справа № 336/7946/21