Справа № 463/7815/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/11/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 255-3 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 та продовжено, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 2 (два) місяці.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Строк дії ухвали становить з 28 грудня 2021 року до 27 лютого 2022 року.
Не погоджуючись з ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2021 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації останнього за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 2 місяці, з носінням електронного засобу контролю та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що стороною обвинувачення не доведено наявності у кримінальному провадженні обставин, передбачених п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, не доведено обґрунтованість обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує на те, що більшість доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення ОСОБА_7 , не досліджувались та у розпорядження суду не надані.
Апелянт звертає увагу, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Вважає, що прокурор в обвинувальному акті та в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично стверджує, що ОСОБА_7 скоїв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, що є недопустимим.
Сторона захисту зазначає, що вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, адже у ОСОБА_7 ще у листопаді 2019 року виявлено та встановлено клінічний діагноз: гастроезофагеальнорефлюксна хвороба, мігрень без аури, яка супроводжується періодичними сильними головними болями. Станом на день розгляду клопотання стан здоров`я обвинуваченого значно погіршився, відтак йому необхідно пройти відповідний курс лікування.
Крім того, на утриманні в ОСОБА_7 перебуває мати ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, інвалідом ІІІ групи; інших осіб, які б могли її доглядати немає.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.
Прокурор ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних вимог заперечив.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Личаківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000117 від 24 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.189, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 255-3 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.
У межах даного кримінального провадження ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21 липня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено.
Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.
При цьому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, тому не може триматися в умовах ізоляції колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у встановленому законом порядку рішення, дії або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно стану здоров`я.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 має на утриманні матір похилого віку, само по собі не може слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведена обставина не може підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Посилання сторони захисту на те, що прокурором не надано доказів, які обґрунтовують обвинувачення ОСОБА_7 , як і зауваження з приводу формулювання пред`явленого останньому обвинувачення, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки питання щодо доведеності вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4