УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000678 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України

встановив:

Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.12.2021 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки ризики, котрі зазначені в ухвалі про обрання запобіжного заходу на даний час не відпали і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник та обвинувачений просили відмовити у задоволенні даного клопотання, оскільки відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_6 просила не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жодних претензій до обвинуваченого не має.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що утримується під вартою з 30.10.2021 року.
За цей час було проведено та завершене досудове розслідування, а обвинувальний акт направлено до суду та розпочатий судовий розгляд, під час якого допитана потерпіла, обвинувачений, котрий дав такі ж показання як і потерпіла.
При розгляді даного клопотання суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Окрім самого факту заперечення зміни запобіжного заходу на більш м`який прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи обвинуваченого, не надав фактичних даних, котрі із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Твердження про те, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчиняти інші злочини, ґрунтується на припущеннях.

Самі лише дані про особу обвинуваченого, без наявності інших даних, які б підтверджували чи давали суду достатніх підстав вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).
Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).
Безпідставними є доводи прокурора, що ОСОБА_4 негативно характеризується за місцем проживання, оскільки не підтверджуються жодними доказами та спростовуються довідкою виданою міським головою за місцем проживання обвинуваченого відповідно до якої обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебував на заробітках, скарг на його поведінку не надходило.
Також суд бере до уваги, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджує міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
На переконання суду, можливість ОСОБА_4 впливати на свідків, ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності чи продовжити свою злочинну діяльність, є лише припущенням сторони обвинувачення, а запобігти вказаним ризикам дасть можливість більш м`який запобіжний захід домашній арешт із зобов`язанням обвинуваченого цілодобово не залишати місце проживання, котрийбуде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора та є підстави для задоволення клопотання сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 201, 350, 369, 372 КПК України, суд,-
постановив:
В клопотанні прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із забороною цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою суду;
- не відлучатися із місця свого проживання без дозволу суду, крім випадків необхідних для явки в суд, лікування;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілою, свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали закінчується 08.04.2022 року.

Ухвалу передати для виконання у Володимир-Волинський РВП ГУНП у Волинській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:/підпис/
Виготволено з автоматизованої системи документообігу.
Суддя ОСОБА_1