КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

13 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Цією ж ухвалою суд залишив без змін запобіжний захід у вигляді поміщення ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3.

Як встановлено оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_5 перебуваючи у стані неосудності, 14 квітня 2021 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись біля кав`ярні «Aroma Kava», яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13, звернув свою увагу на ОСОБА_10 , яка сиділа на лавці та у якої на плечі висіла сумка бежевого кольору.

14 квітня 2021 року, приблизно о 21 годині 01 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи біля кав`ярні «Aroma Kava», яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13, підійшов на близьку відстань до ОСОБА_10 та своєю правою рукою вирвав з плеча останньої сумку, бежевого кольору, вартістю 81 грн. 80 коп., в якій знаходилися гаманець, коричневого кольору, вартістю 34 грн. 80 коп., грошові кошти у сумі 1 497 грн., ножиці, гребінець, ліки «Нафтізін», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

В подальшому, ОСОБА_10 висловила вимогу зупинитись та повернути грошові кошти та речі, однак ОСОБА_5 не зважаючи на вимогу ОСОБА_10 грошові кошти з речами не повернув. Маючи у повному розпорядженні грошові кошти та речі, ОСОБА_5 побіг у напрямку вул. Бульварно-Кудрявської у м. Києві. Наздогнавши ОСОБА_5 біля будинку № 17-А по вул. Ярославів Вал у м. Києві, потерпіла ОСОБА_10 знову звернулася до останнього з вимогою повернути належні їй грошові кошти та речі, у відповідь ОСОБА_5 дістав із-за поясу ніж, яким почав махати у напрямку ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на долонній поверхні лівої кисті в проекції 2-4 пясно-фалангових суглобів, після чого втік.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, заволодів майном ОСОБА_10 на загальну суму 1 613 гривень 60 копійок.

Оцінивши зібрані під час судового розгляду докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення факту вчинення ОСОБА_5 в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Враховуючи вищенаведене, а також наявність висновку судово-психіатричної експертизи № 48 від 13 травня 2021 року про те, що ОСОБА_5 на період часу, до якого відноситься правопорушення, у відношенні якого він у даний час підозрюється, страждав та страждає на хронічне стійке психічне захворювання шизофренія, параноїдна форма, яке позбавляє можливості до критичних здібностей, а отже позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та можливість керувати ними, як в даний час так і в досліджувальний період, а також, що останній, за своїм психічним станом у даний час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, захисник особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року, змінити, в частині виду примусового заходу медичного характеру, та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та необхідності застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 , вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні, внаслідок невідповідності призначеного судом виду примусових заходів медичного характеру ступеню суворості.

Зокрема, апелянт вважає, що зважаючи на тяжкість вчиненого ОСОБА_5 діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого, що до нього можливо застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення захисника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень, передбачених ч. 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001476 від 14 квітня 2021 року, в якому, посилаючись на вимоги п. 3 ч. 1 ст. 94 КК України, просив суд застосувати до ОСОБА_5 , перебуваю чого на той час у КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 3», примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

При цьому, обґрунтовуючи вид примусових заходів медичного характеру, які передбачені ст. 94 КК України, прокурор у клопотанні послався на висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 48 від 13 травня 2021 року, згідно якому ОСОБА_5 за своїм психічним станом становить підвищену суспільну небезпеку і потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Незважаючи на вимоги клопотання прокурора, які ґрунтувалися на висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 48 від 13 травня 2021 року, суд першої інстанції застосував до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, що не тільки не відповідає вимогам клопотання, а й вимогам ч. 5 ст. 94 КК України, в якій зазначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, повязане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
При цьому, в ухвалі суду не наведено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 , будучи психічно хворим, вчинив суспільно небезпечне діяння, повязане з посяганням на життя інших осіб, а також, що він, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння, становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Навпаки, як вбачається з висновку згаданої вище амбулаторної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 за своїм психічним станом становить підвищену, а не особливу, суспільну небезпеку і потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, повинен був керуватися положеннями ч. 4, а не ч. 5 ст. 94 КК України, якими передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не повязане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 щодо наявності підстав для зміни ухвали суду першої інстанції, внаслідок невідповідності призначеного судом виду примусових заходів медичного характеру ступеню суворості, в залежності від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року, колегія суддів вважає необхідним її задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду, в частині застосованого до ОСОБА_5 виду примусового заходу медичного характеру змінити, застосувавши до останнього примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2021 року, відповідно до якої суд задовольнив клопотання прокурора та застосував до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом змінити в частині виду примусового заходу медичного характеру.
Застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/21500/21

Номер провадження : 11-кп/824/3870/2021

Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1