ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1263/21

Провадження № 11-кп/4820/144/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про визнання покарання таким, яке не відповідає вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням національним законодавством не передбачена. Чинним законодавством України передбачена можливість засудженим до довічного позбавлення волі клопотати перед Президентом України про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм та у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про зміну покарання не існує, а неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті. Згідно чинного законодавства суди не наділені правом створювати норми права.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , як видно з її змісту, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити його заяву про заміну довічного ув`язнення на позбавлення волі на певний строк.
Вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, судом порушено вимоги міжнародних договорів, порушено його права, які передбачені ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вважає, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню (Конституцію України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини) та застосував закон, який не підлягав застосуванню (Кримінальний кодекс України), оскільки він суперечить нормам Конституції та міжнародного права, які мають вищу юридичну силу.
Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги засудженого, вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Встановлено, що ОСОБА_6 , відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», за вироком Славутського районного суду Хмельницької області від 16.02.2015, яким він засуджений до довічного позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.289, ст. 70 КК України.

Даний вирок відповідно до ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року в частині призначеного покарання залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13.10.2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Славутського районного суду Хмельницької області від 16.02.2015 та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29.04.2015 року повернуто йому з усіма доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 06 червня 2014 року по 29 квітня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З положень ч.1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ним не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Відповідно до ст. 64 ч. 1 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Ч.2 ст. 87 КК України встановлено, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженій особі до довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ст. 151 ч. 7 КВК України, засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Суд першої інстанції проаналізувавши норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, лише шляхом помилування засудженого, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Відтак, доводи в апеляційній скарзі засудженого, що продовження відбування ним довічного позбавлення волі суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не можуть бути враховані.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни судом призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про що вірно було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Чинним законодавством передбачено можливість подання засудженим до довічного позбавлення волі клопотання про помилування, відтак доводи апеляційної скарги щодо відсутності в кримінальному законі можливості заміни довічного позбавлення волі не можуть бути враховані.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про визнання покарання таким, яке не відповідає вимогам закону залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді