Справа №573/965/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/557/21 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2021 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 29 грудня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор просить вирок Білопільського районного суду Сумської області від 29 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання за цим законом, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді арешту на строк 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 42 500 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 22 352 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування витрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілого.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги перший заступник керівника Сумської обласної прокуратури зазначає, що вказаний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор зазначає, що суд формально оцінив відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та не врахував, що останній не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, схильний до вживання спиртних напоїв, що негативно його характеризує, і належним чином не вмотивував призначення останньому іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому, прокурор вказує, що щирість каяття суд ототожнив з визнанням вини, не навівши жодних суттєвих обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 почуттів жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки, як і не навів жодних фактичних даних що вказують на активне сприяння останнього розкриттю даного кримінального правопорушення.

Крім того прокурор посилається на те, що факт часткового відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_11 спростовується задоволеним на її користь позовом у розмірі 42500 грн., які вона і заявила як завдана злочином матеріальна шкода, а витрати у сумі 22352 грн. 16 коп. на стаціонарне лікування потерпілого, залишилися взагалі не відшкодованими.

Інші учасники кримінального провадження обвинувачений, захисник та потерпілі апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких останній посилається на те, що при призначенні покарання судом було враховано те, що ОСОБА_7 визнав себе винним, щиро розкаявся, критично ставився до своїх дій, правдиво повідомив про обставини вчинення злочину, неодноразово вибачався перед потерпілим, частково відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_10 , яка просила суворо його не карати. Захисник просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, 24 березня 2020 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом із знайомим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у приміщенні кімнати будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали спиртні напої там між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний намір спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків ОСОБА_7 діючи умисно, сидячи на дивані в приміщенні кімнати, вищевказаного будинку, взяв до двох рук дерев`яну дошку, яка лежала поруч з диваном на підлозі, після чого наніс близько двох ударів дошкою по голові з лівої сторони ОСОБА_12 , який сидів на дивані зліва від ОСОБА_7 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: рубця в середній третині лоба зліва, післяопераційного рубця в тім`яно-скроневій ділянці зліва з деформацією лобно-тім`яно-скроневої ділянки. В нейрохірургічному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні встановлено діагноз: ВПЧМТ, забій головного мозку тяжкого ступеню зі стисненням пів кульною гідромою ліворуч та депресивним вдавленим багатоуламковим переломом лобно-тім`яно-скроневої ділянки ліворуч. Церебро-субархноїдальний крововилив. Множинні переломи склепіння та основи черепа. Забійні рани м`яких тканин лобної ділянки ліворуч, множинні садна та забої м`яких тканин голови, обличчя». Множинні переломи кісток черепа. Перелом кісток лицевого черепа. Перелом кісток носа та перегородки. Гемосинус зліва. Лінійний перелом лівої виличної дуги без зміщень. Тілесні ушкодження у вигляді ВПЧМТ відповідно до висновку експерта № 110 від 28 травня 2020 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Наносячи удари, ОСОБА_7 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та бажав їх настання, отже діяв з прямим умислом.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, доводи прокурора, яка вимоги апеляційної скарги підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які не погоджувалися з вимогами поданої апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без зміни, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Кваліфікація дій та висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, кримінальне провадження судом першої інстанції було розглянуто у відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин під час апеляційного перегляду перевірці не підлягають.

Разом з тим, перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення та вважає слушними доводи прокурор про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з врахуванням наступного.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК;3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України було призначено покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 6 місяців арешту.

При цьому обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнав повне визнання останнім вини у скоєному, його щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин і своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення ним злочину; часткове відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_10 .

Крім того, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є інвалідом, неодружений, офіційно не працевлаштований, характеризується за місцем проживання на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області задовільно. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 у судовому засіданні не встановлено.

Приймаючи до уваги наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , його повне визнання вини, правдиві показання про обставини вчинення злочину, щире каяття з приводу вчиненого та осуд своїх дій, а також позицію потерпілої, яка не просила суворого покарання останньому,повне відшкодування заподіяної майнової шкоди потерпілій, колегія суддів погоджується з висновком суду про можливість призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, на думку колегії суддів, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, судом не в повній мірі враховано характер та обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, наслідки, що настали в результаті його протиправних дій, а саме, стан здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , який після отриманих тяжких тілесних ушкоджень перебуває на «Д» обліку, самостійно пересуватися не може, потребує постійної сторонньої допомоги.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що призначаючи покарання обвинуваченим із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок м`якості, на що вірно посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

При ухваленні нового вироку, у відповідності до вимог ст.ст. 50,65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому враховуючи обставини, що характеризують особу ОСОБА_7 , його повне визнання вини, правдиві показання про обставини вчинення злочину, щире каяття з приводу вчиненого та осуд своїх дій, а також позицію потерпілої, яка не просила суворого покарання останньому, колегія суддів вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 1 ст. 121 КК України, тобто застосувати ст.69 КК України, однак визначити покарання, яке необхідно відбувати в умовах здійснення за ним нагляду та з обов`язковим залученням до праці, тобто у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку колегія суддів сприятиме виправленню засудженого та буде запобігати вчиненню кримінальних правопорушень, як самим засудженим , так і іншими особами.

При цьому, на думку колегії судді покарання у виді 5 років позбавлення волі, про що просить в апеляційній скарзі прокурор, буде не відповідним внаслідок суворості, а за таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 29 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначити покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.

Строк покарання обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4