. До Врадіївського районного суду
Миколаївської області
Судді Врадіївського районного суду
Миколаївської області
Про самовідвід у кримінальному провадженні №1-кс/474/5/22
(справа №474/1/22)
Автоматизованою системою документообігу мені розподілене для розгляду кримінальне провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого дізнавача поліції, в якій скаржник ставить питання про зобов`язання начальника слідства ВП №2 внести до ЄРДР його заяву від 29.12.2021 р. та розпочати досудове розслідування.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини розмежував суб`єктивний та об`єктивний підходи до безсторонності та вказав на можливість її перевірки різними способами. Так, рішенням у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 1 жовтня 1982 року, п. 30) зазначено, що, не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу. Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (справа «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, п. 26).
Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23 встановлено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема у випадку, коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.
Згідно рекомендацій у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 р. (далі-Висновок №1) в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.
Так, у п.12 Висновку № 1 передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.
Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Крім того, при постановленні даної ухвали, враховано й те, що відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, що затверджений ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Feyv.Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 1998 року (Wettstein v. Switzerland) п. 42).
У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).
Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).
Стосовно об`єктивного критерію означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (FerrantelliandSantangelov.Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).
З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (DeCubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).
Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v.Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (CastilloAlgarv.Spain), від 28 жовтня 1998 року, п.45).
На підставі п.4 ч.1 ст. 75, ч.1 ст. 80 КПК України, заявляю самовідвід, з огляду на наявність обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості та об`єктивності судді при вирішенні справи, оскільки вважаю, що заявник ОСОБА_2 публічно, у мережі Інтернет (статті на інтернет ресурсі Миколаївська правда ІНФОРМАЦІЯ_1 .ua «Влаштував свинство і беззаконня врадіївські активісти про голову місцевого суду»), будучи співавтором вказаної статті та особою чиї покази були покладені в її основу, розповсюдив щодо судді ОСОБА_1 недостовірну та образливу інформацію, зокрема, щодо втручання роботу інших суддів цього суду, отриманні ним подарунку чи неправомірної вигоди, неправомірному використанні нерухомості, незаконному засудженні ОСОБА_3 , та ін. (стаття додається).
В рішенні ВРП /друга дисциплінарна палата/ №1141/2 дп/15-18 від 16.04.2018р., за результатами розгляду дисциплінарної справи щодо судді за скаргою, в якій скаржник вважав ухвали про задоволення заяв про самовідвід, незаконними, безпідставними, без обґрунтувань та посилань на докази, чи встановлення інших обставин у судовому засіданні наявністю обставин. В цьому рішенні ВРП встановила, що суддями подано заяви про самовідвід від вирішення справи які ухвалою суду задоволені, та що вказана ухвала про задоволення самовідводу вмотивована наявністю обставин, що можуть викликати сумнів у неупередженості судді при вирішенні справи, оскільки скаржник у мережі Інтернет розповсюджував щодо головуючого та членів колегії суддів недостовірну та образливу інформацію, зокрема, щодо переслідування суддею «всіх справ позивача», щодо «втручання у роботу автоматизованої системи документообігу» щодо «готовності прийняття свавільних рішень», та іншу негативну інформацію, та за результатами розгляду скарги прийшла до висновку, що встановлені під час дослідження обставини не свідчать про порушення правил самовідводу, та з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ, відмовила у притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів.
Крім того, він же, під час слухань, за його участі інших цивільних та кримінальних справ Врадіївським районним судом, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , штучно створив конфлікту ситуацію, оскільки:
- під час розгляду справа № 474/1024/14ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (об`єкта незавершеного будівництва) стверджував, що 16.03.2017р. близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 повідомили його про те, що рішення суду буде не на його користь, оскільки голова Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 зробить все, що попросить ОСОБА_5 , а суддя ОСОБА_7 , в свою чергу, виконає прохання голови суду, з огляду на що суддею ОСОБА_1 в межах цього цивільного провадження було заявлено самовідвід, який задоволено (ухвала про задоволення самовідводу від 24.11.2017р. додається).
- у справі за позовом ОСОБА_8 до ПП «Редакція газети «Вісник Врадіївщини», Врадіївської філії ГО «Всеукраїнське об`єднання учасників бойових дій» про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди (474/990/17), об`єктами критики в якій також виступали заявник ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в якій ОСОБА_8 намагалася спростувати статтю опубліковану щодо неї, ОСОБА_2 , як свідок на стороні позивача , після оголошення головуючим ОСОБА_1 про закінчення його допиту як свідка, незважаючи на попередження головуючого, у присутності інших учасників процесу та вільних слухачів, а також осіб які переглядали онлайн - трансляцію судового засідання на інтернет-порталі «ютуб» у січні 2018 року, почав на підвищених тонах викрикувати, що суддя ОСОБА_1 неупереджений, має до нього неприязні відносини, висував звинувачення у порушенні корупційного законодавства, незаконному збагаченні, та посилався на статтю опубліковану ним щодо судді в інтернет ресурсі «Миколаївській правді». Після закриття судового засідання продовжував викрикувати гасла «ганьдьба, корупціонери». В межах цієї справи мало місце і звернення судді ОСОБА_1 з повідомлення про тиск на суддю до Вищої ради правосуддя, генеральної прокуратури України.
Наведені вище підстави також стали підставою для задоволення слідчим суддею Врадіївського районного суду ОСОБА_7 заяви про самовідвід судді ОСОБА_1 у справі №474/222/21 за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора.
З огляду на те, що головуючим суддею ОСОБА_1 вже заявлялася заява про самовідвід у справі в яких стороною був ОСОБА_2 , з наведених підстав, яка була задоволена, ці обставини можуть також викликати сумніви у сторонніх спостерігачів, з приводу заявлення самовідводу суддею в одних справах, в яких стороною є ОСОБА_2 , їх задоволення та продовження ним розгляду інших справ за його ж участі.
Штучно створений ОСОБА_2 з суддею ОСОБА_1 конфлікт вже викликає сумніви в сторонніх спостерігачів щодо об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні справ, в яких стороною є ОСОБА_2 , та продовжує бути предметом публічного обговорення та статтей в ДЗМІ, іншими громадськими осередками, про що свідчить також стаття опублікована філією «Врадіївка» громадської організації «Всеукраїнське об`єднання учасників бойових дій» на шпальтах районної газети «Вісник Врадіївщини» №3 від 09.01.2019р. «Що ховається за ширмою активізму чи як активісти цькують правоохоронні та судові органи», в якій останні критикують дії ОСОБА_2 , та розцінюють їх, як тиск на судові, правоохоронні органи з метою схилити їх до прийняття рішень на свою користь (копія публікації в газеті додається)
Крім того, станом на день заявлення заяви про самовідвід, від ОСОБА_2 не надходили повідомлення про відсутність з його сторони конфліктної ситуації щодо судді, у спосіб в який вони були поширені (публічно в мережі Інтернет, під час онлайн трансляції судового засідання).
Хоча Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при досліджені доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.
Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 р., серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), від 27.09.2001 р.). А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.

За такого, вважаю, що публічні образи та поширення недостовірної інформації скаржником ОСОБА_2 в інтернет ресурсі «Миколаївська правда» щодо судді, його посилання у справі №474/990/17 на вплив суддею ОСОБА_1 на інших суддів районного суду, порушенні корупційного законодавства, можливих домовлений судді з ПП ВКП «Каро», на підставі чого суд прийшов до висновку про штучне створення ним конфліктної ситуації з суддею ОСОБА_1 , що стало підставами для заявлення самовідводу у цивільних справах, та його задоволення, а також з огляду на публікації зроблені сторонніми спостерігачами (громадськими об`єднаннями) в ДЗМІ, предметом яких виступає штучно створена конфліктна ситуація ОСОБА_2 з суддею ОСОБА_1 , що сторонні спостерігачі розцінюють як вплив на суд, з метою прийняття рішення на користь останнього, є наявними обставинами, що можуть викликати сумнів у неупередженості судді, як у скаржника так і у стороннього спостерігача, при розгляді та вирішенні кримінального провадження №1-кс/474/5/22.
На підтвердження обставин викладених у заяві про самовідвід надаю докази, що їх підтверджують, а саме: статтю «Влаштував свинство і беззаконня врадіївські активісти про голову місцевого суду» розміщену на інтернет сайті «Миколаївська правда», автором якої є ОСОБА_2 , про що останній стверджував, як в ході розгляду справи №474/990/17, так і у самій статті; ДВД- диск з відеозаписом онлайн трансляції судового засідання на каналі «ю-туб» у цивільній справі №474/990/17 від 25.01.2018р. в якій ОСОБА_2 після закінчення його допиту як свідка, публічно висловлювався негативно в адресу судді та звинувачував його в корупційних схемах, отриманні неправомірної вигоди, тощо; звернення судді ОСОБА_1 з приводу такої поведінки свідка сторони позивача ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя, генерального прокурора України (копія звернення додається), статтю в газеті «Вісник Врадіївщини» №3 від 09.01.2019р., в якій штучно створена конфліктна ситуація ОСОБА_2 з суддею ОСОБА_1 , стала приводом публічного обговорення, та в якій ГО «Всеукраїнське об`єднання учасників бойових дій» публічно критикують таку діяльність ОСОБА_2 та розцінюють її як тиск на судові органи з метою схилити суд до прийняття рішень на його користь; рішення Вищої ради правосуддя №1141/2дп/15-18 від 16.04.2018р., ухвалу про відвід №474/1024/14-ц від 24.11.2017р., ухвалу про відвід №474/1024/14-ц від 05.12.2017р., ухвалу про задоволення відвіду слідчого судді №474/222/21 від 20.04.2021р.
Пунктом 4 ч.1 ст. 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя не може брати участі в кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.
Згідно з ч.1 ст. 80 цього ж кодексу, за наявності підстав, зазначених у ст. ст.75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Відповідно до ч.1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленомучастиною третьою статті 35 цього Кодексу. При цьому згідно з ч.2 ст. 81 КПК України усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження суд, який його здійснює.
У відповідності до ст.ст. 5 та 6 Кодексу суддівської етики (далі - Кодекс), незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду.
Враховуючи те, що довіра до суду є однією із ознак, які впливають як на якість судочинства так і на утвердження поваги громадян до закону і судової влади, з метою усунення будь-яких сумнівів в учасників судового розгляду та сторонніх спостерігачів щодо об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні даної справи, в тому числі щодо можливого суб`єктивного ставлення до скаржника ОСОБА_2 оскільки останній штучно створює конфлікту ситуацію, вважаю доцільним заявити заяву про самовідвід.
Слідчий суддя ОСОБА_1