ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/843/22 Справа № 205/9293/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Головуючий суддя - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000931 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
18 серпня 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) місяців 24 (двадцяти чотирьох) днів позбавлення волі, звільненого із зали суду у зв`язку з відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з 26 жовтня 2021 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за ч. 1 ст. 186 КК України та вчиняючи злочин повторно, 03 жовтня 2021 року, близько 13 години, перебував в приміщенні магазину «Варус», який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 38, де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , в той же день та час, знаходячись у зазначеному вище магазині та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих міркувань, підійшов до торгового стелажу та взяв з нього каву мелену «Монарх Інтенс Якобз», вагою 450 г., вартістю 144,48 грн., яку поклав під одягнену на ньому куртку, після чого направився до касової зони. Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 , пройшов через касову, не розрахувавшись за товар та направився до виходу з магазину, де в момент перетину сигналізаційних рамок, спрацювала система, шляхом подання звукового сигналу, у зв`язку з чим охоронець магазину висловив йому вимогу зупинитись, на що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії стали явними для оточуючих, діючи відкрито, утримуючи викрадене майно, з місця злочину зник, завдавши ТОВ «Омега» майнову шкоду на зазначену суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України, та вважає, розмір завданої шкоди незначною.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу.
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушенні, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 2 ст. 186 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Положеннями частини 3 цієї норми передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України.
Згідно з приписами ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст. ст. 69, 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та всі обставини, що впливають на покарання.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
Щодо доводу обвинуваченого про незначний розмір завданої шкоди, то суд апеляційної інстанції не може його прийняті до уваги, оскільки з урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, вчинив умисний корисливий злочин, який віднесено законом до категорії тяжких, а також те, що він раніше судимий за вчинення корисливого злочину, та 03 жовтня 2021 року, відразу після звільнення 18 серпня 2021 року, вчинив новий аналогічний злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став, суспільно корисною працею не займається, немає міцних соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 69 КК України у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_7 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення йому покарання з застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 мінімальний розмір покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обвинуваченого, за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4