Справа № 201/8940/21
Провадження № 1-кс/201/2750/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, подане під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000746 від 02.09.2021 року, клопотання старшого слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, з середньою (спеціальною) освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого, за погодженням із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні № 0000746 від 02.09.2021 року. В обґрунтування вищевказаного клопотання зазначено, що ОСОБА_4 02.08.2021 р. приблизно о 09:00 годині, перебуваючи на території гаражного кооперативу «ОРЕЛЬ», за адресою: м. Дніпро, вул. Гоголя, 20, де побачив неподалік від входу біля мікроавтобуса зліва спортивний велосипед фірми «ARDIS Laser», що належить ОСОБА_6 , визначивши останній як об`єкт свого злочинного посягання. Так, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, знаходячись у вказаному місці та часі, ОСОБА_4 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, взяв за кермо вказаний велосипед та почав котити в бік виходу з ГК «ОРЕЛЬ». Однак дії ОСОБА_4 були помічені помічником охоронця вказаного гаражного кооперативу ОСОБА_7 , після чого підозрюваний, усвідомлюючи, що його суспільно-небезпечні дії носять відкритий характер для оточуючих, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зробив спробу покинути місце скоєння злочину утримуючи при собі викрадене майно, однак біля шлагбаума був зупинений другим охоронцем ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю для досягнення свого злочинного умислу на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, стоячи обличчям до ОСОБА_8 , на відстані витягнутої руки, наніс останньому один удар правою рукою зжатою в кулак в область лівої щоки, після чого підозрюваний, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, повернувся назад до ОСОБА_7 , який стояв позаду нього на відстані витягнутої руки та наніс йому удар лівою рукою зжатою в кулак в область нижньої щелепи праворуч, однак ОСОБА_4 був затриманий на місці очевидцями вказаного правопорушення, у зв`язку з чим останній не зміг розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

На думку сторони обвинувачення, про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта та спеціаліста, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свідчить ряд обставин, що повинні враховуватись при обранні запобіжного заходу відносно останнього, зокрема тяжкість вчиненого ним злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до шести років, у разі визнання його винуватим, спосіб вчинення злочину, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, а також вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають застосуванню цього виду запобіжного заходу. З огляду на вказане, слідчий вважав, що запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, аніж домашній арешт, є неможливим.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час (з 22 до 6 години), оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та є достатні підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам, в той же час ОСОБА_4 на даний час визнає свою вину у скоєному та щиро кається, а отже не є доцільним застосування до нього цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний під час судового розгляду не заперечував щодо заявленого клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу, при цьому просив суд враховувати, що він повністю підтверджує фактичні обставини вчиненого ним злочину, що викладені у підозрі, з приводу чого щиро кається та просить застосувати щодо нього домашній арешт у нічний час, оскільки він намагається працевлаштуватись з 10 вересня 2021 року на новій роботі, для чого йому систематично у денний час доведеться залишати місце постійного проживання.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить до таких правових висновків з наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим підставою для застосування запобіжного заходу слід вважати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Так, розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, слідчий суддя враховує наступні обставини.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні від 28.10.2004 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» наголошував, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. У рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, при цьому при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. У рішенні від 30.08.1998 року по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» зроблено висновок про те, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Тобто факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваної, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме доказів у виді: протоколу прийняття від ОСОБА_9 заяви про вчинення злочину від 02.09.2021 р.; протоколу огляду місця події від 02.09.2021 р.; протоколу огляду та вилучення у ОСОБА_4 викраденого велосипеду від 02.09.2021 р.; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_7 .

Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з матеріалів клопотання встановлено, що злочинні дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії тяжкого злочину, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, у зв`язку із чим, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

Також слідчий суддя вважає доведеними наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, оскільки з повідомлення про підозру відносно ОСОБА_4 слідує, що останній під час виявлення його злочинних дій, продовжив вчинення злочину та намагався залишити місце події, однак був помічений очевидцями, долаючи опір яких, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, проте все одно був затриманий та не довів свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від його волі. Тобто спосіб вчинення цього умисного злочину, поєднаного із застосуванням насильства проти осіб, які перешкоджали доведенню злочину до кінця та намагались затримати підозрюваного ОСОБА_4 , дає підстави вважати, що останній задля уникнення кримінальної відповідальності може намагатись незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста, до анкетних даних яких підозрюваний має доступ з урахуванням ознайомлення з означеним клопотанням та додатками до нього.

В той же час доводи сторони обвинувачення про існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного клопотання, оскільки прокурором не надано жодних фактичних даних і не наведено переконливих фактів наявності таких обставин, що відповідно є лише абстрактним припущенням сторони обвинувачення.

Отже, наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними, проте не вирішальними при обранні запобіжного заходу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, його вік, сімейний стан одруженого, відсутність відомостей про тяжкий стан здоров`я останнього, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, його репутацію, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався та не має судимостей, а також його майновий стан та бажання працевлаштуватися.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

При цьому ч. 5 ст. 194 кримінального процесуального кодексу передбачено, що у випадку, якщо якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Враховуючи, що прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста, з огляду на дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_4 не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом

Таким чином, оцінюючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, достатнім є застосування до підозрюваного ОСОБА_4 домашнього арешту, що полягає у забороні залишати йому житло у період доби з 22:00 до 06:00 години строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе виступити достатніми стримуючими факторами для існуючих ризиків та не перешкодить останньому забезпечити свою нормальну життєдіяльність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 184-187, 193-194, 196, 205, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 31 жовтня 2021 року, заборонивши йому у період доби з 22:00 до 06:00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 , строком до 31 жовтня 2021 року, обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою у визначені дату, час і місце до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Дніпро), в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами, спеціалістами за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій, а також окрім близьких родичів та членів сім`ї;

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 під домашнім арештом є 31 жовтня 2021 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1