Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/41/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № №0000484 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.10.2021, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Росоша Теплицького району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, освіта вища, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого,
визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Звільнено засудженого ОСОБА_10 відповідно до п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VII від 22.12.2016 року від відбуття основного виду покарання призначеного ОСОБА_10 даним вироком.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 3 024 (три тисячі двадцять чотири) грн 06 коп.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 80 058 (вісімдесят тисяч п`ятдесят вісім) грн 89 коп.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Міського комунального лікувально-профілактичного закладу міська лікарня №1 м. Олександрії у відшкодування витрат понесених на лікування потерпілого ОСОБА_11 28 154 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят чотири) грн 24 коп.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 ,
представника потерпілого адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах:
Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 просить змінити вирок суду, задовольнити позов потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди та суму 500 000 грн. стягнувши її з обвинуваченого ОСОБА_10 .

Зокрема судом не враховано, що потерпілий від ДТП, одразу ж після отримання тілесних ушкоджень був доставлений до лікарні, де тривалий час проходив лікування. Від моменту ДТП і на все подальше життя потерпілий не просто обмежений в пересуванні, а взагалі прикутий до ліжка, внаслідок чого потребує постійної сторонньої допомоги. Фізичний біль відчуває постійно.
Систематично потребує лікування, реабілітаційних заходів та підтримуючої терапії. На підтримання стану здоров`я направлені зусилля і кошти всієї родини - дружини, доньки, зятя. Ця подія істотно змінила життєві відносини і порушила побут сім`ї. Весь цей час відчуває приниження і зневагу до себе з боку обвинуваченого, який так і не визнав своєї вини, не відшкодував жодної копійки понесених витрат і навіть до сьогодні не вибачився .
Наполягає саме на відшкодуванні 500 000 гривень моральної шкоди.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду в частині вирішеного цивільного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України та відмовити у задоволенні позову.
Судом належним чином не повідомлено про прийняття до провадження цивільного позову внаслідок чого суд позбавив можливості МТСБУ подання відзиву та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції формально підійшов до дослідження доказів та прийшов до невірного висновку прийняв докази, які не є достатніми для прийняття рішення, що потерпіла особа отримала 1 групу інвалідності внаслідок ДТП, оскільки надана довідка МСЕК стосується повторного огляду позивача, а не первинного.
До матеріалів справи потерпілим не надано жодного документу, що підтверджує понесені витрати внаслідок ДТП.
Внаслідок ненадання потерпілим оригіналів чеків, що підтверджують витрати на лікування відсутні підстави відшкодування витрат на лікування потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_10 в запереченні на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 та МТСБУ просить подані апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок суду без зміни.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, при наступних обставинах.
ОСОБА_10 , 21 червня 2015 року близько 12 години 00 хвилин, керуючи автомобілем «Форд ескорт LX», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби на 45 км. + 700 м. автодороги Знам*янка-Луганськ-Ізварино на території Олександрійського району, Кіровоградської області, від міста Олександрія в бік міста Дніпро, побачив велосипедиста ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку, та який жестом руки показав про намір здійснити маневр повороту ліворуч на ґрунтову дорогу, завчасно вибрав крайнє ліве положення на проїзній частині дороги в напрямку свого руху, тобто наблизився до лінії дорожньої розмітки, яка розділяє протилежні смуги проїзної частини дороги, та почав виконувати маневр повороту ліворуч.
У подальшому ОСОБА_10 , проявляючи особисту неуважність та безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки руху, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги пп. 1.5, 2.3 б) та д), 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР ).
п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров 'ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов 'язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на Ті зміну ..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди
здійснив виїзд керованого автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У результаті наїзду автомобіля велосипедист ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №519 від 01.12.2015 року в комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та у своєму клінічному перебігу.
Заслухавши доповідача, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив подані апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок суду без зміни, думку прокурора у кримінальному провадженні, який просив подані апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок суду без зміни вирок, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.
Кваліфікація дій ОСОБА_10 сторонами кримінального провадження не оспорюється.
Колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_10 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерілому тяжке тілесне ушкодження, а кваліфікацію дій за ч.2 ст. 286 КК України правильною.
Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.
Стосовно поданої апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 16 ЦК України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав передбачене Цивільним кодексом України, Конституцією України та багатьма іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України у п.3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Отже, на думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілому ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., оскільки потерпілому безумовно завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні звичного ритму життя, в душевних переживаннях. Внаслідок ДТП потерпілий став інвалідом першої А групи.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно виходив з вимог розумності та справедливості, врахувавши матеріальний та сімейний стан сторін, стягнув з обвинуваченого розмір моральної шкоди в 100 000 грн.
Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в частині задоволення позовних вимог колегія суддів не вбачає.

Стосовно апеляційної скарги представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.
Безпідставним є твердження представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 про порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства щодо ненаправлення копії позовної заяви та як наслідок відсутності направлення заперечення.
В матеріалах кримінального провадження міститься клопотання представника позивача ОСОБА_7 про заміни первісного відповідача належним та залучення до участі у справі як відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України. (а.с. 97-98 т.3).
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.06.2021 замінено відповідача ПАТ «СК Україна» на Моторне (транспортне) страхове бюро України та направлено копії позовної заяви.
17.08.2021 до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_14 було направлено відзив на позовну заяву.(а.п. 121-123 т.3).
Зважаючи на те, що МТСБУ було вчасно повідомлено про заміну відповідача, представник мав можливість приймати участь в судових засіданнях, ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та задавати питання учасникам судового розгляду щодо наявних доказів, якими обґрунтовувалося вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 та пред`явленого цивільного позову.
Судом встановлено, що дорожньо-транспортна подія, яка відбулася 21.06.2015 року - є страховим випадком.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №16459, ОСОБА_15 19.10.2015 оглянутий комісією МСЕК та встановлено І А групу інвалідності.

В матеріалах кримінального провадження, які булим досліджені відсутні дані, які б свідчили, що на час ДТП потерпілий мав будь-яку встановлену групи інвалідності.

Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.
Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування, є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого чи іншої особи.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, вказане також узгоджується зі ст.15, ст.16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування. Перша з них передбачена ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого чи іншої особи на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленогост. 128 КПК України.
Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченогост. 286 КК України то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року(справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, щодля задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого чи іншої особи до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченогост.286 КК України попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» не є обов`язковим, оскільки саме за особою права якої були порушені залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду.
При цьому, відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №910/426/17 від 26.03.2018 року, потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, оскільки згідно з висновками рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 року, таке право може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.
За таких обставин, МТСБУ є належним цивільним відповідачем у справі і відсутність звернення позивача безпосередньо до страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, так як не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.
Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 23.1 ст. 22 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням, іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, та моральна шкода що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (п. 24.1 ст. 24 цього Закону).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.п. 27.3 - 27.4 ст. 27 Закону).

Отже, посилання апелянта на недоведеність витрат на лікування потерпілого, та ненадання жодних документів, що підтверджують понесені витрати внаслідок ДТП, то вони не відповідають дійсності, оскільки надані суду чеки, квитанції, накладні, згідно з вимогами нормативних актів у сфері торгівлі, є різновидами розрахункового документу та підтверджують витрати, пов`язані з лікуванням останнього.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Керуючись ст.376, 404,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.10.2021, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2