ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/661/21 Справа № 697/1605/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000161 від 11.05.2021 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тарасівка Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, до 24 год. 00 хв. 29.11.2021 ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000161 від 11.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України.

У судовому засіданні 30 вересня 2021 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, до 24 год. 00 хв. 29.11.2021.

При обранні даного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 судом враховано, що ухвалою Канівського міськрайонного суду від 14.05.2021 відносно останнього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався та строк дії якого закінчується. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та замаху на вчинення особливо тяжкого злочинів, за які передбачено значні строки покарання, одружений, але з дружиною не проживає, у с.Бобриця Черкаського району проживав тимчасово в гуртожитку, з метою працевлаштування. Викладені обставини дають суду підстави об`єктивно вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може ухилятися від суду з метою уникнення покарання.

При цьому доводи прокурора, що обвинувачений ОСОБА_8 може впливати на потерпілих і свідка суд вважав недоведеними.

Також суд вважав середньою ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

В зв`язку із чим, на переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора слід задовольнити.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , як незаконну.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та Конституції України, оскільки ні в клопотання прокурора, ні в оскаржуваній ухвалі не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних обставин можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки ОСОБА_8 .

Зазначає, що суд поклав в основу свого рішення формальні підстави тяжкість кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які, на думку суду, надають підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тоді як стороною обвинувачення фактично не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих злочинів.

Сторона захисту вказує, що копії процесуальних документів, наявні у матеріалах кримінального провадження, свідчать про те, що докази, здобуті в ході досудового слідства, здобуті в результаті допущення порушення права на захист його підзахисного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так як на момент їх здобуття за участю адвоката ОСОБА_10 , який здійснював одночасний захист інтересів обвинувачених, існував конфлікт їх інтересів, а тому зібрані таким чином докази являються недопустимими.

Одночасно захисник ОСОБА_8 вказує, що заявлене прокурором клопотання розглянуто судом з порушенням КПК України, що призвело до його розгляду неправомочним складом суду, так як на момент ухвалення оскаржуваного рішення суд присяжних створений не був, а тому розглядати дане клопотання мав голова створеного суду присяжних.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Враховуючи те, що ухвала місцевого суду оскаржена лише захисником обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , тому апеляційний суд перевіряє доводи апелянта лише в частині продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції враховано, що ухвалою Канівського міськрайонного суду від 14.05.2021 відносно останнього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався та строк дії якого закінчується.

Одночасно судом враховано, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та замаху на вчинення особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.3 ст.15, п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України, за які законом передбачено значні строки покарання.

Крім того судом враховано, що ОСОБА_8 одружений, але з дружиною не проживає, у с.Бобриця Черкаського району проживав тимчасово в гуртожитку, з метою працевлаштування.

З врахуванням викладеного місцевий суд вважав, що обвинувачений ОСОБА_8 може ухилятися від суду з метою уникнення покарання. При цьому суд вважав, що середньою ймовірністю, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. За таких умов обрання обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 посилається на те, що стороною обвинувачення фактично не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих злочинів.

В свою чергу, колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними, оскільки вагомість зазначених доказів, наданих стороною обвинувачення, підлягає оцінці в ході розгляду справи по суті пред`явленого обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з врахуванням місцевим судом при розгляді питання щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тяжкості та обсягу обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

З врахуванням викладеного, неспроможними є доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та Конституції України, оскільки ні в клопотання прокурора, ні в оскаржуваній ухвалі не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних обставин можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки ОСОБА_8 .

Щодо доводів сторони захисту про те, що докази, здобуті в ході досудового слідства, здобуті в результаті допущення порушення права на захист його підзахисного ОСОБА_8 , а тому являються недопустимими доказами, то колегія суддів вважає такими, які не підлягають до задоволення, так як зазначені доводи не можуть бути предметом розгляду апеляційного суду в межах вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу та які мають бути перевірені в ході судового розгляду самого кримінального провадження судом першої інстанції.

Неприйнятними також є доводи апелянта про те, що дане клопотання прокурора судом розглянуто неправомочним складом суду, оскільки зазначене клопотання розглянуто складом суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування оскаржуваної ухвали суду, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати , -

у х в а л и л а :

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2021 року, якою щодо ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, до 24 год. 00 хв. 29.11.2021, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді