УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000143 від 29 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною п`ятою статті 27 частиною п`ятою статті 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Начальник першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000143 від 29 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною п`ятою статті 27 частиною п`ятою статті 191 КК України.
В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що слідчим управлінням Головного управління СБ України в м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 від 29 квітня 2021 року.
Досудовим слідством встановлено, що засновником та директором ПП «Автомагістраль» ОСОБА_7 у період з 2018 року по теперішній час зроблено та впроваджено схему із заволодіння бюджетними коштами в особливо великому розмірі при проведенні робіт по будівництву, ремонту та обслуговуванні автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення.
Так, під час виконання умов договорів, службові особи ПП «Автомагістраль», за вказівкою ОСОБА_7 , частково не виконували умови договору, а також зменшували фактичні витрати під час виконання робіт з поточного середнього ремонту даних об`єктів при цьому, вносячи та подаючи замовникам акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), що містять обсяги робіт, які фактично не були виконані або виконані неякісно та не відповідлають вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва. У подальшому ці акти стали підставами для перерахування грошових коштів ПП «Автомагістраль» із завищенням вартості фактично виконаних робіт.
Зокрема, ПП «Автомагістраль» були укладені договори на здійснення поточного середнього ремонту автомобільної дороги Р-19 Фастів-Митниця-Обухів-Ржищів на ділянці км 8+500 км 23+900 та автомобільної дороги загального користування державного значення М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський (через м. Вінниця) км 184+000 км 194+000, Житомирська обл., на виконання ремонтних робіт доріг загальнодержавного та місцевого значення М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський км 158+000 км 173+000, Житомирська обл., О102410 Федорівка-Ярошівка через Великі Гуляки, Дідівщина км 0+000 км 1+500, км 9+000 км 12+500, км 18+700 км 19+700, Київська обл.
За результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи, економічної експертизи та експертизи речовин хімічних виробництва та спеціальних хімічних речовин, встановлено, що будівельні роботи по влаштуванню верхнього шару покриття зазначених доріг є неякісними, не можуть бути прийняті та потребують перероблення.
Відповідно до матеріалів досудового розслідування та інформації ГУ КЗЕ СБ України у квартирі, в якій проживає перший заступник директора ПП «Автомагістраль» ОСОБА_4 , зберігаються речі та документи, що мають значення для досудового розслідування та містять відомості, які можуть бути доказами під час судового розгляду, за адресою: АДРЕСА_1 .
08 вересня 2021 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року, було вилучено 1 200 000 грн, що не входили до переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення у вказаній вище ухвалі, що є тимчасово вилученим майном, а саме:
- банкноти грошових коштів номіналом 500 грн 2110 штук на суму 1 055 000 грн;
- банкноти грошових коштів номіналом 100 грн 145 штук на суму 145 000 грн, на загальну суму 1 200 000 грн.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти в подальшому підлягатимуть спеціальній конфіскації, тому з метою збереження зазначених коштів, запобігання можливості їх подальшого приховування чи знищення, просить накласти арешт на вказане майно.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому.
Адвокат ОСОБА_5 який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що ОСОБА_4 ще до початку проведення обшуку попередив слідчого та присутніх з ним осіб про відсутність у помешканні вказаних в ухвалі речей, документів, заборонених у обігу речей та про наявність у квартирі сімейних заощаджень усіх членів родини у сумі близько 1 250 000 грн для майбутнього придбання квартири для старшої дочки. Крім того, зазначив, що ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні і цивільного позову до нього не пред`явлено, що вказує на абсолютну неможливість накладення арешту на його майно. Також пояснив, що вилучені грошові кошти є спільним майном подружжя, які вони були спроможні накопичити за своє життя, оскільки дружина ОСОБА_4 працює у банківській установі, починаючи з 05 лютого 2008 року і з початку 2020 року отримала близько 310 000 грн чистого доходу, ОСОБА_4 працює в ПП «Автомагістраль» з 2014 року та починаючи з 2019 року отримав на руки понад 562 000 грн, що в сумі складає 872 000 грн., 300 000 грн з вказаної суми це заощадження покійного батька ОСОБА_4 та його матері, яка мешкає сама у сільській місцевості і передала кошти на зберігання синові. Таким чином, ОСОБА_4 та його сім`я є добросовісними набувачами коштів у сумі 1 200 000 грн. Вважає, що відсутні законні підстави для накладення арешту, тому просить відмовити в задоволенні клопотання.
Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію, висловлену його представником, заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що вилучені кошти належать йому особисто та його сім`ї.
Вислухавши прокурора, адвоката ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_4 , вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Положеннями пункту 7 частини другої статті 131 КПК України та частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України в м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000143 від 29 квітня 2021 року.
Відповідно до протоколу обшуку від 08 вересня 2021 року, під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 було вилучено: банкноти грошових коштів номіналом 500 грн 2110 штук на суму 1 055 000 грн; банкноти грошових коштів номіналом 100 грн 145 штук на суму 145 000 грн, а всього на загальну суму 1 200 000 грн.
Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
При застосуванні заході забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною четвертою, п`ятою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96--2 Кримінального кодексу України. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно з частиною першою статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
У клопотанні прокурора зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.
Разом з тим прокурором не доведено наявність підстав вважати, що вилучене під час проведення обшуку майно, яке зазначене в клопотанні, одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; було предметом злочину.
Водночас, представником власника майна ОСОБА_8 та самим власником доведено, що ОСОБА_4 разом з його дружиною, враховуючи дані про дохід їх сім`ї, який підтверджується довідками про дохід ОСОБА_4 від 20 вересня 2021 року за період з 01 січня 2019 року по 31 серпня 2021 року (дохід становить 562 263,02 грн) та його дружини ОСОБА_9 від 15 вересня 2021 року за період з січня 2020 року по серпень 2021 року (дохід становить 383 849,69 грн) мали можливість накопичити вказану суму за період сумісного життя.
Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 квітня 2021 року, у кримінальному провадженні № 0000143 жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження, відомості про що у даному випадку в матеріалах клопотання відсутні.
Ураховуючи викладене, а також те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання та відмову в його задоволенні
З огляду на викладене та керуючись статтями 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :
У задоволенні клопотання начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000143 від 29 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною п`ятою статті 27 частиною п`ятою статті 191 КК України, відмовити.
Відповідно до частини третьої статті 169 КПК України прокурор повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1