В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0002335 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очаків, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2021 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 перебував у ПКіВ «Гідропарк», що в місті Києві, де виявив покинуте приміщення пункту охорони, в якому в подальшому залишився відпочивати та вживати алкогольні напої.
Перебуваючи у вказаному покинутому приміщення, в ПКіВ «Гідропарк», ОСОБА_3 виявив в ньому потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
В подальшому, між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, і свідомо допускаючи настання тяжких наслідків, дістав з кишені своїх шортів ніж, та взявши його в свою праву руку, наніс ним ножові поранення в область живота та шиї потерпілого ОСОБА_8 .
В подальшому ОСОБА_8 , з отриманими внаслідок дій ОСОБА_3 , тілесними ушкодженнями було доставлено до КМКЛ ШМД, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.
Згідно висновку експерта № 042-1272-2021 від 20.09.2021 року ОСОБА_8 отримав проникаюче колото-різане поранення живота та проникаюче колото-різане поранення шиї, що було небезпечним для життя у момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також колото-різану рану лівого стегна по задній поверхні в середній третині, що сліпо закінчується в м`яких тканинах, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, є критерій небезпеки для життя, тому відповідно до п.п.2.2.2 та 2.1.3/і,/к «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», виявлені. тілесні ушкодження, вказані у п.п.а,б даних Підсумків, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі обставини кримінального правопорушення та показав, що дійсно 07 серпня 2021 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебував у ПКіВ «Гідропарк», зайшов до покинутого приміщення пункту охорони, в якому знаходився потерпілий ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, між ним та потерпілим виник словесний конфлікт, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, після чого він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дістав з кишені своїх шортів ніж, та взявши його в свою праву руку, наніс ним ножові поранення в область живота та шиї потерпілого ОСОБА_8 . Зазначив, що усвідомлює, що його дії були умисними, до події були знайомі з потерпілим наочно, між ними сталося непорозуміння, однак запевнив, що жалкує, що так сталося, та прохає суворо його не карати, оскільки усвідомив всю протиправність своїх дій, відчуває свою винуватість перед потерпілим у чому щиро кається.
Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю доведено повним визнанням, щирим каяттям, його показаннями, а також дослідженими у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме: висновком експерта № 042-1272-2021 від 20.09.2021 року, постановами про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 09.08.2021 року та 29.09.2021 року, та матеріалами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України , вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з урахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі.
Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , його особи - раніше судимий, зокрема, дане кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, при цьому, враховує його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, жалкує про скоєне.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2021 року та остаточно призначити йому покарання у виді 5 (років) 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 07.08.2021 року, з моменту фактичного затримання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Стягнути з ОСОБА_3 витрати за проведення судово-медичної експертизи, висновок експерта № 042-1272-2021 у розмірі 1619 грн. 10 коп.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: предмет схожий на ніж з рукояткою коричневого кольору, на лезі якого виявлено речовину бурого кольору, шорти чорного кольору «Пума», з плямами речовини бурого кольору, футболку чорного кольору з плямами речовини бурого кольору, капці коричневого кольору з плямами речовини бурого кольору, які було поміщено до паперового пакету - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Суддя