Справа № 336/6277/21
Провадження № 1-кп/336/610/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2021 року прокурор Вознесенівської окружної прокуратури звернувся до суду з матеріалами вказаного вище кримінального провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подала клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного у вигляді тримання під вартою, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник, позицію якого підтримав обвинувачений, просив відмовити в обранні запобіжного заходу, вважав, що ризики, на які посилається прокурор, жодними доказами не доведені. ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, умови якого обвинувачений не порушував.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт та матеріали, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Клопотання прокурора вмотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлена причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та наявні ризики того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховуються судом при обранні запобіжного заходу.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше не був засуджений, має постійне місце проживання.
Тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування.

Як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тримання під вартою.

Враховуючи, що підозрюваний раніше не був засуджений, суд дійшов висновку, що ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень, є недоведеним, як, за відсутності відповідних повідомлень свідків, і ризик впливу на них.

Керуючись ст. ст.177, 178, 314-316, 392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1