Справа № 466/9341/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0000068 від 06 вересня 2021 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, учня 11 класу ЗСШ №34, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

неповнолітній ОСОБА_4 , не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з холодною зброєю, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки носіння холодної зброї, 02 вересня 2021 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, перебуваючи поряд із житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , знайшов на землі біля металевої шафи металевий кастет та привласнив його. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/114/-21/15717-Хз від 07.09.2021 за результатами дослідження холодної зброї вбачається, що кастет, який добровільно виданий 05.09.2021 ОСОБА_4 , належить до категорії холодної зброї ударно дробильної дії, виготовлений кустарним (промисловим) способом.

В подальшому, вказаний кастет ОСОБА_4 незаконно носив при собі до 05 вересня 2021 року. Після чого 05 вересня 2021 року, в період часу з 20 години 17 хвилин до 20 години 20 хвилин, без передбаченого законом дозволу, переніс вищевказаний кастет до будинку АДРЕСА_3 , де вказана холодна зброя виявлена та вилучена в ході огляду місця події працівниками Національної гвардії України та Відділу поліції №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, визнав повністю та пояснив, що 02 вересня 2021 року біля будинку №50 по вул. Шевченка у м. Львові він знайшов кастет, який носив при собі до 05 вересня 2021 року. 05 вересня 2021 року він переніс кастет до будинку АДРЕСА_3 . Даний кастет був виявлений працівниками поліції. У вчиненому щиро кається та просить його суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 . Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000068.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України, як незаконне носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Крім того, судом досліджено досудову доповідь органу пробації, згідно з якої ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. повторне вчинення обвинуваченим злочинів має низький ступінь вірогідності, його виправлення можливе в умовах без ізоляції від суспільства, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має достатні умови для виховання та розвитку, проживає у благонадійній родині.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченого та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення, а саме сприяння слідству та суду в установленні об`єктивної істини, розкаяння у вчиненому, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, особу винуватого, який є неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує положення ст.497 КПК України про те, що, якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, за змістом положень ст.97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 105 КК України суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, визначених в частині другій цієї статті, за умови вчинення неповнолітнім злочину, який не відноситься до категорії тяжких або особливо тяжких злочинів, щирого розкаяння неповнолітнього у вчиненому ним злочині та подальшої бездоганної поведінки, які на момент постановлення вироку свідчать про те, що неповнолітній не потребує застосування покарання для досягнення мети виправлення.

Виходячи з вищезазначених вимог закону, судом були досліджені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є неповнолітнім, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставин справи, наведених виключно позитивних даних про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , який вчинив нетяжкий злочин, ставлення обвинуваченого до скоєного, його щире каяття, вік обвинуваченого, відсутність завданої шкоди, враховуючи положення Кримінального кодексу України, якими встановлено особливості відповідальності неповнолітніх та покарання неповнолітніх, суд приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, та про можливість звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105 КК України, а саме застереження.

Процесуальні витрати згідно з матеріалів кримінального провадження складають 1372,96 грн. за проведення експертизи холодної зброї (висновок №CЕ-19/114/-21/15717 -Хз від 07.09.2021). Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз.

У кримінальному провадженні щодо неповнолітнього суд може покласти процесуальні витрати на батьків, опікунів або піклувальників. Ухвалення судом обвинувального вироку зі звільненням від покарання не є підставою для звільнення засудженого від відшкодування процесуальних витрат на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 по справі не обирався.

Речовий доказ по справі, а саме металевий предмет світло сірого кольору (кастет), який знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області, - знищити.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання, без визначення його виду, застосувавши примусовий захід виховного характеру, передбачений п.1 ч.2 ст.105 КК України, у виді застереження.

Стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи холодної зброї у розмірі 1372,96 грн. (одну тисячу триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок).

Речовий доказ по справі, а саме металевий предмет світло сірого кольору (кастет), який знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області, - знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1