ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/26/22 Справа № 697/2550/19 Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чапаєвка, Диканського району, Полтавської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, працюючий ПрАТ «Миронівська птахофабрика» - підсобний працівник, маючий на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Арешт накладений ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.08.2019 на автомобілі ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 та Опель Кадет д.н.з. НОМЕР_2 , що належать потерпілому ОСОБА_11 та обвинуваченому ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили вирішено скасувати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь моральної шкоди задоволений частково та стягнуто з обвинуваченого 20000 (двадцять тисяч) грн. завданої моральної шкоди, а позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 до ТОВ «СК «Ю.Ес.АЙ» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишені без розгляду.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 6280 грн. 40 коп..
Вирішено долю речових доказів,
в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком ОСОБА_7 , обвинувачувався у тому, що він 03.08.2019, близько 10 год. 00 хв., керуючи автомобілем «OPEL Kadett» р.н. НОМЕР_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїжджій частині автомобільної дороги вул. Київська в с. Степанці Канівського району Черкаської області, зі швидкістю, близько 80 км/год., діючи необережно, в порушення вимог пункту п.п.12.1 Правил дорожнього руху України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» та в порушення вимог п.п.12.4 Правил дорожнього руху України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., не обрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу та не впоравшись із керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 2103 р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого пасажир автомобіля «OPEL Kadett» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки із переломом третього ребра справа, попаданням повітря в праву плевральну порожнину (пневмоторакс), без стиснення легень, що згідно висновку судово - медичної експертизи №02-01/984 від 26.09.2019 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а пасажир автомобіля ВАЗ 2103 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого ліктьового суглобу з переломом ліктьового відростку правої ліктьової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/982 від 24.09.2019 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отримання потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження суд кваліфікував за ч. 1 ст.286 КК України.
В апеляційній скарзі Перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 просив вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 06.10.2021 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Під час апеляційного розгляду дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому основного покарання у виді 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

У решті просив вказаний вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст.ст. 50, 65 КК України стосовно загальних засад його призначення, оскільки через ці засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попереджених нових злочинів (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону та судової практики при призначенні покарання ОСОБА_7 в достатній мірі не врахував.

Відповідно до ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з положеннями ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання тільки у вигляді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 визначено, що судам необхідно мати на увазі, що ч. 1 ст. 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Однак, зі змісту вироку вбачається, що всупереч вказаних вимог законодавства України та судової практики, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання застосував положення ст. 75 КК України як до основного покарання у виді 2 років обмеження волі, так і до додаткового - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що суд ухвалив вирок з недотриманням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки неправильно застосував положення ст. 75 КК України в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому додаткового покарання з випробуванням.

За таких обставин, апелянт вважає, що вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 06.10.2021 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 із зазначених у ній підстав, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , які всі погодились щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягає до повного задоволення, а вирок місцевого суду до скасування в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку з наступних підстав.

Так, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду в апеляційному порядку не заперечується, а тому, відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

Так, відповідно до вимог ст. 413 КПК України встановлено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 , вказаних вимог закону не виконав.

Як видно з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 , місцевий суд визнавши його винним та засудивши до обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки, та звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 2 роки, застосував, таким чином, вимоги ст. 75 КК України, як до основного так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування ст. 75 КК України.

Допущене судом порушення призвело до уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Виходячи з викладеного та повністю погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необхідним скасувати даний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування додаткового покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягає до повного задоволення, а вирок суду першої інстанції до скасування в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, 409, 413, 418, 419, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити повністю.
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року, щодо ОСОБА_7 скасуватив частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Постановити в цій частині новий обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 .
Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: зобов`язати ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2021 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту його проголошення апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: