ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/462/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши 02 грудня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження (справа №607/20219/21) за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 р.,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лиcтопада 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого криміналіста СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжено строк тримання під вартою останньому до 23 год. 59 хв. 07 грудня 2021 року. Відмовлено у задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Задовольняючи клопотання слідчого та відмовляючи у задоволенні клопотань захисників, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження наявні відповідні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою, зокрема, наявні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні з огляду на те, що він підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищенаведеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному цілодобовий домашній арешт.

Зазначає, що стороні захисту не повідомляються та не надаються копії постанов про призначення судово-медичних, судових молекулярних-генетичних, наркологічних експертиз та висновків відповідних експертиз, що є порушенням вимог ст. 244 КПК України.

Також слідчий суддя в своїй ухвалі, як стверджує захисник, не зазначив наявності хоча би одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не мотивував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків або ризику, зазначеним у клопотанні. Вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу існування вказаних ризиків, а зазначені підстави є надуманими і необгрунтованими, і базуються на одних припущеннях.

Посилається на те, що слідчим суддею необґрунтовано не визначено розмір застави, хоча з урахуванням особи підозрюваного, його каяття, визнання вини, неповнолітній вік ОСОБА_7 , таке є невиправданим заходом.

Вказує, що сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи.

Звертає увагу на те, що його підзахисний є неповнолітнім, неодруженим, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має міцні соціальні зв`язки. Вказує, що на свято ОСОБА_12 врятував життя жителя с. Лучка - ОСОБА_13 , якого він витягнув із дна річки, коли той тонув.

Наголошує на тому, що матір підозрюваного ОСОБА_9 втратила двох дітей у віці 2 та 4 років, які згоріли живцем у дитячому садочку внаслідок пожежі, а тому присутність сина вдома є дуже важливою для батьків.

Стверджує, що наведені дані у сукупності дають підстави вважати, що застосування до ОСОБА_7 такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою є невиправдано суворим запобіжним заходом.

Зазначає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, групою слідчих з числа слідчих слідчого управління ГУНП в Тернопільській області та слідчих СВ ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000202 від 25 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 липня 2021 року близько 19.00 год. у ОСОБА_7 , який перебував на березі ставка, що розташований на околиці с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вчинення дій сексуального характеру, ОСОБА_7 24 липня 2021 року близько 19:00 год., перебуваючи на березі ставка, що розташований на околиці с. Настасів Тернопільської області, скориставшись безпорадним станом потерпілої, яка від спожитого алкоголю сп`яніла та знепритомніла, переніс останню до урвища, що розташоване неподалік вищевказаного ставка, де, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, положив ОСОБА_14 на траву, зняв з неї одяг та спідню білизну, після чого проти волі останньої здійснив із нею статевий акт. Таким чином, на думку слідства, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України: зґвалтування, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

25 липня 2021 року о 16.00 год. відповідно до ст. 278 КПК України повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 у зв`язку із його переховуванням вручено за місцем проживання останнього його батьку, ОСОБА_15

26 липня 2021 року об 11 год. 04 хв. повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення вручено нарочно ОСОБА_7 , що з`явився до органу досудового розслідування.

27 липня 2021 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня та 17 вересня 2021 року продовжено до 25 вересня та 15 листопада 2021 року відповідно.

05 листопада 2021 року старший слідчий - криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке слідчий суддя вказаного суду своєю ухвалою від 08 листопада 2021 року задовольнив.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка йому була оголошена 26 липня 2021 р., є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке, що готується від 25 липня 2021 року; протоколом огляду місця події від 25 липня 2021 року; протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_14 від 29 липня 2021 року; витягом КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР з медичної картки №5880 стаціонарного хворого; протоколом допиту свідків ОСОБА_16 від 06 серпня 2021 року та 13 серпня 2021 року, ОСОБА_17 від 13 серпня 2021 року, ОСОБА_18 від 03 серпня 2021 року та 25 липня 2021 року, ОСОБА_19 від 25 липня 2021 року, ОСОБА_20 від 03 серпня 2021 року та 25 липня 2021 року.

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для продовження дії запобіжного заходу. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

На думку колегії суддів також існує і наявність ризиків, про які у своєму клопотанні зазначав слідчий, а в ухвалі слідчий суддя, оскільки ОСОБА_7 , розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, а саме позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява №33977/96 від 26 липня 2001 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» (заява №14379/88 від 26.01.1993 р.) Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також колегія суддів враховує, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе незаконно впливати на малолітню потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як вказані особи йому відомі, він знає їхні місця проживання, тому може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показань, або відмови від добровільно наданих показань, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , враховуючи особу підозрюваного, беззаперечно вказують на їх існування.

Відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою, чи були б підставою для застосування відносно нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даний час відсутні.

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя, оцінивши обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та врахувавши при цьому характеризуючі дані підозрюваного, обґрунтованість повідомленої йому підозри, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти вище викладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання підозрюваному міри запобіжного заходу та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте захисником в апеляційній скарзі та у судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які свідчать про зменшення або відсутність ризиків.

Крім того, в ході апеляційної перевірки матеріалів провадження судом апеляційної інстанції не встановлено тих беззаперечних стримуючих факторів, котрі переконливо забезпечили б належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження його права на свободу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики за місцем проживання та навчання не можуть бути безумовною підставою для застосування щодо підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки не спростовують наявність ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого.

Що стосується твердження захисника, що слідчим суддею необґрунтовано не визначено розмір застави, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Виключення із цього правила встановлені у ч. 4 згаданої статті, яка вказує, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні лише у визначених законом випадках із врахуванням обставин, передбачених ст. ст. 177-178 КПК України.

Згідно із положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до думки, що доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими. Слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою без визначення застави.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі захисника не наведено, матеріалами провадження не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 р., якою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3