гСправа № 187/257/20 Провадження №1-кп/0187/111/21
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , учасників кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петриківка в залі суду кримінальне провадження № 0000086 від 17.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Іванівка Петриківського району, громадянин України, освіта професійно-технічна, не працевлаштований, одружений, військовозобов`язаний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-11.01.2011 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 307, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-28.11.2013 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком від 11.01.2011 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 день;

-07.02.2014 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.11.2013 року та остаточно визначене покарання у виді позбавлення волі строком не 2 роки 6 місяців, звільнений 14.05.2015 року,

-05.10.2020 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 309 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статтею 185 Кримінального кодексу України,-

Встановив:

ОСОБА_4 , в ніч з 12 на 13.02.2020 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи, з корисливих міркувань, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де, реалізовуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи на досягнення злочинного результату, з корисливих мотивів, з житлового будинку до якого проник через вхідні дерев`яні двері, на яких віджав замочну скобу, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_5 а саме: - два чавунні листи двох камфорні, розмір листа 70x40 см. вартістю - 650,00 грн., дві чавунні колосникові решітки вартістю - 200,00 грн., дві чавунні дверці до плити (радянського виробництва) вартістю - 150, 00 грн., крісло колісне для інвалідів (КкД-17) вартістю - 2500,00 грн.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 3500 гривень 00 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Пояснив, що він дійсно при вказаних вище обставинах, у вказаний час та місці шляхом віджимання замочної скоби потрапив до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав - два чавунні листи, дві чавунні колосникові решітки, дві чавунні дверці до плити (радянського виробництва) та крісло колісне для інвалідів, які переніс до себе додому. В подальшому він все повернув потерпілій. У вчиненому щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що матеріальних претензій не має, так як їй викрадені речі повернуті. При визначенні покарання покладається на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд пересвідчився, що позиція підсудного ОСОБА_4 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ч.3 ст. 349 КПК України суд допитав обвинуваченого та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження повністю в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керуючись загальними засадами призначення покарання закріпленими в ст. 65 КК України через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів (ст. 50 КК України).

ОСОБА_4 одружений та утриманців не має, не має постійного місця роботи однак працює виконуючи роботи по найму, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, раніше судимий.

Як обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, так як підсудним усвідомлено та критично оцінено свою протиправну поведінку.

Обставин, які в силу статті 67 КК України обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

Суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_4 правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, відношення підсудного до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину є мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі.

Суд враховує, що 05.10.2020 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 309 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України на 3 роки.

За таких умов на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вказаним вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.10.2020.

При цьому, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому ОСОБА_4 слід звільнити від відбування остаточно визначеного покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (три) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 жовтня 2021 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування остаточного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по справі: два чавунні листи двох камфорні, розмір листа 70x40 см., дві чавунні колосникові решітки, дві чавунні дверці до плити (радянського виробництва) і крісло колісне для інвалідів (КкД-17), вважати повернутими потерпілій ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової товарознавчої експертизи № 20 від 17.02.2020 в розмірі 300 грн. 00 коп. (триста грн. 00 коп.)

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1