Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7/20
Провадження № 1-кп/490/21/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котляреве Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 17 червня 2016 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовому званні "солдат".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 143 від 16 вересня 2016 року його зараховано до списків особового складу цієї частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 1 відділення 2 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону цієї частини.

Проте:

-12 червня 2018 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 09 жовтня 2018 року;

-02 липня 2019 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 31 жовтня 2019 року

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому пояснював, що дійсно 12 червня 2017 року після повернення з зони проведення Операції Об`єднаних сил він через стан, у якому він повернувся, залишив територію військової частини та був відсутнім на території військової частини до 09 жовтня 2018 року.
Після повернення йому роз`яснили, що він рахується, як такий, що самовільно залишив військову частину, але це "питання" може бути "вирішеним" у разі, якщо він ще раз візьме участь у діях в зоні проведення Операції Об`єднаних сил.
За такого він одразу після повернення поїхав у зону бойових дій.
Під час перебування у зоні бойових дій він зрозумів, що його "питання" ніхто "вирішувати" не збирається, до того ж, тоді закінчувався строк дії його контракту. За такого він надіслав рапорт про його звільнення в зв`язку із закінченням контракту та, після повернення з зони проведення Операції Об`єднаних сил - 02 липня 2019 року - знов не з`явився на службу та був відсутнім за місцем служби до 31 жовтня 2018 року.
Вказував обвинувачений й про те, що у вчиненому він кається та про свій вчинок шкодує, розуміє, що не мав права залишати територію військової частини.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періодів з 12 червня по 09 жовтня 2018 року та з 02 липня по 30 жовтня 2019 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, що на момент розгляду цього кримінального провадження він щиро розкаявся, під час здійснення кримінального провадження активно сприяв у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`являвся на службу та у розшуку не перебував, суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 до подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, двічі брав безпосередню участь у проведенні Антитерористичної операції/Операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого.

В межах цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин двічі, отже - вчинив злочин повторно.
Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути врахованою судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.
При вирішенні питання про те, чи має ця обставина бути врахованою у цьому випадку, як така, що обтяжує покарання, суд враховує таке.

1. Після першого випадку нез`явлення на службу ОСОБА_4 втретє був відправлений в зону проведення Операції Об`єднаних сил, де, беручи участь у бойових діях, сумлінного виконував свій військовий обов`язок.
Ця обставина повною мірою урівноважує суспільну небезпеку чинених обвинуваченим діянь та його особи такою мірою, що повторність вчинення ним протиправних дій не має наслідком їх підвищення.

2. З показів обвинуваченого, які в цій частині матеріалами кримінального провадження не спростовуються, вбачається, що його повторна неявка на службу була зумовленою тим, що обставини, які спонукали його до неявки на службу вперше, не були вирішеними.
Таке доводить, що вчинювані обвинуваченим діяння, як такі, що є тісно пов`язаними за умислом, межують з одним ускладненим продовжуваним злочином.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що в цьому випадку повторність залишення обвинуваченим місця служби не потягла за собою підвищення суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим діянь або його особи.
За такого суд вважає за можливе не враховувати цю обставину, як таку, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 .

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

В цьому випадку ОСОБА_4 був вчинений злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

В той же час суд враховує, що порядок проходження військової служби обвинуваченим був порушений не в період його участі у бойових діях, а внаслідок його вчинення жодних істотних наслідків не настало. Це свідчить про зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

Щодо особи винного.

1. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, стабільне джерело доходу, намагається створити сім`ю, за місцем проживання характеризується позитивно.

2. До того ж, за місцем проходження служби він, не зважаючи на вчинення ним злочину, характеризується виключно позитивно - як: "сформований солдат", який: "якісно ставиться до несення служби та бойового чергування…Виконує накази командирів своєчасно та у повному обсязі".

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає доведеним, що в цьому випадку вчинений обвинуваченим злочин не є проявом його ставлення до служби та до своїх обов`язків у суспільстві, але - наслідком випадкового збігу обставин.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого, а саме - те, що він в цілому сумлінно виконував свої обов`язки по службі;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

-обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

-щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

3. При цьому зважаючи, що перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. Суд враховує також, що покарання саме такого виду є домірним сутності умов проходження військової служби за контрактом.

При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 240 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 4.080 грн.

4. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам, адже повною мірою враховує ставлення обвинуваченого до служби, його внесок у захист територіальної цілісності та незалежності України, інші відомості про його особу та характер вчиненого ним правопорушення.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 240 /двохсот сорока/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 4.080 грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =

11.01.2022