Провадження 1-кп-110/22
ухвала
Іменем України

26 січня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Обухівського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, внесеному в ЄРДР за №0002255 від 09.06.2021.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд справи не закінчений, а ризики через які було обрано дані запобіжні заходи не зменшились. Заперечив щодо задоволення клопотання захисника.

Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора.

Захисник в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу, вказав, що ризики стороною обвинувачення не доведені, сама по собі тяжкість покарання не можу бути підставою для продовження дії найбільш суворого запобіжного заходу, обвинувачені мають постійні місця проживання, законно перебувають на території України, мають стійкі соціальні зв`язки, обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Заявив клопотання про зміну обвинуваченим запобіжних заходів на домашній арешт.

Обвинувачені клопотання захисника підтримали та просили відмовити в задоволені клопотання прокурора, вказали на необґрунтованість обвинувачення.

Заслухавши прокурора, обвинувачених, захисника, представника потерпілого, суд приходить до висновку, що обрані обвинуваченим запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Станом на цей час завершити судове провадження до спливу продовженого строку тримання обвинувачених під вартою неможливо.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та додані стороною обвинувачення докази, а саме переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинувачених, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права обвинувачених на свободу.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні дії обраних запобіжних заходів суду не подавалось. У цьому кримінальному провадженні зважаючи на сукупність наявних у справі доказів та враховуючи доводи всіх учасників процесу, не вбачається достатньо підстав вважати тримання обвинувачених під вартою таким, що порушує їх право, передбачене ст.5 Європейської конвенції з прав людини, оскільки саме такі запобіжні заходи є обґрунтованими і достатніми для досягнення мети кримінального провадження.

Ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, доводи захисту суд вважає непереконливими і необґрунтованими, а тому відсутні достатні підстави для зміни обвинуваченим запобіжних заходів, оскільки судом не здійснено допит потерпілого та свідків у цьому провадженні, а наявні ризики не зменшувались.

Враховуючи сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, суд вважає, що продовження тримання обвинувачених під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечного діяння превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Таким чином, вбачаються достатні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 183 ч. 4 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави щодо злочинів вчинених із застосуванням насильства чи погрозою його застосування.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальні правопорушення у вчиненні яких вони обвинувачуються, можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, продовжити злочинну діяльність, на думку суду, є підставою для продовження саме виключних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку, оскільки не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням обвинувачених, та не можуть запобігти наявним ризикам.
А отже, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою, а від так клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 33, 176, 314,315,316 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити у вигляді тримання під вартою в Державній Установі «Київський слідчий ізолятор» до 24 березня 2022 року, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити у вигляді тримання під вартою в Державній Установі «Київський слідчий ізолятор» до 24 березня 2022 року, включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

В задоволенні клопотань захисника про зміну запобіжних заходів відмовити.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 7-денний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.01.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1