336/7222/21 1-кс/336/439/2020
УХВАЛА
Іменем України

15 вересня 2021 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,з участю прокурора ОСОБА_3 ,представника власника адвоката ОСОБА_4 розглянувши клопотання заступника начальника сектору дізнання відділу поліції № 3 ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна при проведенні досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 від 31.07.2021 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник начальника сектору дізнання відділу поліції № 3 ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_6 ,про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 31.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 внесено відомості за ст.356 КК України за заявою ОСОБА_7 про те,що невстановлена особа вчинила щодо майна ОСОБА_8 самоправні дії.

В ході досудового розслідування по справі встановлено, що ОСОБА_8 ,якій з 15.04.2021 р.на праві власності належав автомобіль KIA модель К5 в кузові сірого кольору з VIN номером кузова НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 ,через представників за довіреністю передала його в оренду ОСОБА_9 ,який передав автомобіль у користування ОСОБА_10 ,а остання здійснила його перереєстрацію на своє ім`я та наразі є власником автомобіля KIA модель К5 в кузові сірого кольору з VIN номером кузова НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_3 .
30.07.2021 р.до органів поліції звернулась ОСОБА_10 з заявою про те,що невідомі особи за адресою її мешкання АДРЕСА_1 погрожують забрати автомобіль ,який вона придбала два тижні тому.

30.07.2021 р.було встановлено місцезнаходження вказаного вище автомобіля,який під час огляду місця події оглянутий за вказаною адресою та наразі зберігається за місцем проживання власника.

Посилаючись на те, що зазначений у клопотанні автомобіль є предметом злочину,з метою забезпечення збереження речових доказів необхідно накласти на нього арешт, дізнавач ставить питання про арешт згадуваного вище автомобіля із забороною користуватись та розпоряджатись ним.
При розгляді клопотання в суді дізнавач його підтримав з наведених вище підстав,метою арешту вказаного у клопотанні майна визначив забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та пояснив,що у разі задоволення ухвали автомобіль буде вилучений у власника ,що унеможливить користування ним або відчуження .

Прокурор при розгляді клопотання підтримав його з тих самих мотивів.

Представник власника автомобіля ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання в частині заборони власнику користуватись автомобілем та зазначив,що ОСОБА_10 не є фігурантом кримінального переслідування,придбала його у передбачений законом спосіб, з перереєстрацією на своє ім`я,надала органам дізнання докладні пояснення про ці обставини. Вказаний вище автомобіль використовується нею щоденно в інтересах сім`ї,вилучення автомобіля та заборона користуватись ним порушують її права власника,не є співмірними із метою та гарантіями захисту прав законного власника майна.На його думку, ОСОБА_10 постраждала від застосування шахрайської схеми перепродажу автомобілів , пригнаних з-за кордону,нею була подана заява у кримінальному провадженні про залучення як потерпілої,про результати розгляду якої вона не поінформована.З часу придбання та до порушення кримінального провадження ОСОБА_10 вчинила дії щодо покращення технічного стану автомобіля,не має намірів його пошкодити,знищити абощо,зацікавлена сприяти встановленню обставин справи,добровільно надала автомобіль на огляд та в подальшому на вимогу дізнавача надасть автомобіль ,за необхідності,для проведення слідчий дій.

Також звернув увагу на те,що клопотання подано до суду дізнавачем,проте відповідним правом наділені слідчий та прокурор.

Вивчивши матеріали клопотання,слідчий суддя знаходить,що клопотання підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

З матеріалів клопотання встановлено,що з 30.07.2021 р. у провадженні сектору дізнання відділу поліції № 3 ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження,порушене за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст.356 КК України,за заявою ОСОБА_7 про те,що маловідома особа вчинила щодо нього самоправні дії.

Допитані в ході дізнання особи повідомили про те,що ОСОБА_8 ,якій з 15.04.2021 р.на праві власності належав автомобіль KIA модель К5 в кузові сірого кольору з VIN номером кузова НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 ,через представників за довіреністю передала його в оренду ОСОБА_9 ,а останній,не маючи права вчиняти щодо цього майна дії з його продажу,передав автомобіль у користування ОСОБА_10 за грошову суму 6000 доларів США,після чого остання здійснила його перереєстрацію на своє ім`я та наразі є власником автомобіля KIA модель К5 в кузові сірого кольору з VIN номером кузова НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_3 .
Як вбачається із складеного слідчим протоколу огляду місця події від 30.07.2021 р.,в період з 22.20 год.до 22.40 год. по вул.Базовій 10/47 в м.Запоріжжі був оглянутий автомобіль KIA модель К5 в кузові сірого кольору з VIN номером кузова НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_3 .,який є власністю ОСОБА_10 ,залишений на зберігання власнику.

В матеріалах клопотання відсутні процесуальні рішення дізнавача щодо цього майна у кримінальному провадженні,автор клопотання в суді зазначив,що автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Стаття 170 КПК України визначає,що арештом майна є тимчасове,до скасування у встановленому цим Кодексом порядку,позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження,розпорядження та/або користування майном,щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати,що воно є доказом злочину,підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного,обвинуваченого,засудженого,третіх осіб,конфіскації у юридичної особи,для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Відтак,для звернення з клопотанням про накладення арешту слідчий, прокурор повинні переконатися в одночасному існуванні одразу двох підстав:
1. Достатніх, мотивованих та підтверджених доказами підстав вважати, що майно у вигляді речей, документів, грошей тощо відповідає вимогам ч. 2 ст. 167 КПК України або наявності у справі цивільного позову;
2. Належності такого майна на праві власності підозрюваному, обвинуваченому, особі, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за дії підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи; або ж юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження за статтею Кримінального кодексу України, санкція якого передбачає конфіскацію майна.
З матеріалів клопотання встановлено,що на час розгляду клопотання вказаний вище автомобіль являється власністю особи,яка у причетності до кримінального правопорушення не підозрюється та не несе в силу закону цивільної відповідальності за шкоду, завдану діяннями невстановлених слідством осіб;спеціальна конфіскація або конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи санкцією ст.356 КК України не передбачені,доказів пред`явлення у кримінальному провадженні цивільного позову до власника майна не надано.

Водночас,представник власника та прокурор повідомили,що згадуваний вище автомобіль дійсно визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні,щодо якого існує можливість його відчуження або пошкодження.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку,що накладення арешту на вказаний у клопотанні автомобіль,який визнано речовим доказом, відповідає вимогам ч.2 ст.167 КПК України,тому з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні на нього необхідно накласти арешт із забороною відчуження до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Як передбачено ст.2 КПК України,завданням кримінального провадження визначено захист прав і законних інтересів суб`єктів,які потерпіли від кримінального правопорушення,охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження і, насамперед, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а у випадку їх безпідставного порушення - захист шляхом відновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 р.зазначив,що основне призначення процесуальних норм-захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.

Конституцією України передбачено захист права власності,зокрема,статтею 41 встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зазначені конституційні гарантії поєднуються з такими ж положеннями ч.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року,згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти

своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності

інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У рішенні від 13 жовтня 2020 року по справі Kothencz v. Hungary, заява № 29258/16, Європейський Суд зазначив, що втручання з боку держави у права власника,внаслідок чого власник позбавляється права користування майном, за відсутності будь-якої компенсаційної схеми є втручанням у права ,яке непропорційно меті. Отже, вжиття непропорційного заходу, особливо без будь-якої схеми компенсації, не задовольняє вимог охорони майна згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Суд наголосив, що втручання у мирне користування майном має забезпечити "справедливий баланс" між суспільними інтересами та основними правами особи. Зокрема, має існувати розумне співвідношення пропорційності між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти у будь-який спосіб, який позбавляє людину її майна.

Умови компенсації згідно з відповідним законодавством є суттєвим фактором для оцінки наявності справедливого балансу, тому позбавлення майна без відповідної компенсації зазвичай буде вважатися непропорційним втручанням.

Фактично у клопотанні ставиться питання про позбавлення особи права на користування майном за відсутності до неї на час розгляду клопотання підозри або звинувачень у придбанні цього майна у протиправний спосіб,хоча орган дізнання встановив факт оплатного придбання такого майна теперішнім власником,проте не пропонує такій особі умов,за яких у разі вилучення автомобіля та заборони користування ним її права не будуть безпідставно обмежені.

При розгляді клопотання не надано підтверджень ризиків знищення автомобіля або пошкодження його власником,автомобіль з 30.07.2021 р.з часу огляду не вилучався та перебуває у власника,не встановлено жодних обставин,які обумовили б необхідність на даному етапі дізнання вживати такі заходи забезпечення кримінального провадження,про які зазначив дізнавач.

Відтак,достатніх,мотивованих та підтверджених доказами підстав вважати, що подальше збереження автомобіля та користування ним власником призведе до втрати речових доказів,не встановлено, тому підстав для задоволення клопотання у цій частині слідчий суддя не вбачає.
Перевіряючи доводи представника власника майна щодо звернення з цим клопотанням до суду особи,яка не має відповідних повноважень,слідчий суддя встановив наступне.
Стаття 40-1 КПК України передбачає,що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.
Згідно п.4 ч.2 цієї ж статті,дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Враховуючи наведене,слідчий суддя не погоджується з доводами представника власника майна ,викладеними вище в цій частині,оскільки вони спростовані положеннями чинного КПК.
Керуючись ст.170-173,309 КПК України,слідчий суддя-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль KIA модель К5 в кузові сірого кольору р.н. НОМЕР_3 з VIN номером кузова НОМЕР_1 із забороною розпорядження ним до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні,залишивши на зберігання власнику ОСОБА_10 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню,може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1