Справа № 464/4978/20
пр.№ 1-кп/464/45/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0001282 від 29 серпня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Пустомитівського району, с. Сокільники, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_4 , постановою Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2020 року, у справі №944/1503/20, яка набрала законної сили 26 травня 2020 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Незважаючи на вище вказану постанову суду та не дивлячись на неодноразові а саме: 16.08.2020 та 28.06.2020 року притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.4 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керувати транспортними засобами, ОСОБА_4 продовжуючи грубо ігнорувати рішення суду тим самим зухвало не виконав його.

Так, ОСОБА_4 , 16.08.2020 року, близько 01:55 год., діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вище згаданої постанови суду, якою його позбавлено права керування транспортним засобом, усвідомлюючи її зміст та суть, з метою її невиконання, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, керував автомобілем марки «ВАЗ 21053», д. н. з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Стрийській, у м. Львові, та був зупинений працівниками патрульної поліції м.Львова, за порушення правил Дорожнього руху неподалік будинку №199 по вул. Стрийській, у м. Львові.

ОСОБА_4 обвинувачено у вчиненні умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

27.09.2021, під час судового розгляду, між прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова, ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватостіза умовами якої сторони дійшли згоди про наступні обставини. ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, зобов`язується беззастережно визнати пред`явлене йому обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, та погодився на призначення йому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України покарання у вигляді штрафу 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений погодився. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, визначені ст. 476 КПК України

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, надав суду покази, згідно обставин викладених в обвинувальному акті. Зокрема, 16.08.2020 року, близько 01:55 год., він, розуміючи, що не має права керування транспортним засобом так як згідно рішення суду його позбавлено такого права, керував автомобілем марки «ВАЗ 21053», д. н. з. НОМЕР_1 , яким рухався по вул. Стрийській, у м. Львові з метою дозвілля. До цього він також декілька разів керував транспортним засобом. У вчиненому щиро кається, і йому дуже соромно за свій поступок. Підтвердив, що під час судового розгляду з прокурором уклав угоду про визнання винуватості. Його воля щодо укладення такої угоди є добровільною, без будь-якого примусу, наслідки її затвердження йому відомі, просить її затвердити. Вказав, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.382 КК України, вид покарання. Розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України, котрі роз`яснені йому в судовому засіданні судом. Зазначив, що він працює, а тому взмозі сплатити штраф в розмірі 8500 гривень узгоджений із прокурором.

Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю підтримав угоду про визнання винуватості котру просив затвердити. Зазначив, що обвинувачений за першим викликом правоохоронних органів прибув до органу досудового розслідування та давав послідовні визнавальні покази, які узгоджувалися із обставинами встановленими під час досудового розслідування. Таку поведінку сторона обвинувачення розцінює як активне сприяння органу досудового розслідування у встановленні фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки певні обставини його вчинення, встановлені саме із показань підозрюваного. Разом з тим, органом досудового розслідування вчинялися процесуальні дії з метою перевірки показів ОСОБА_4 , які знайшли своє підтвердження згідно матеріалів кримінального провадження. Потерпілого у кримінальному провадженні не має. При узгодженні виду та міри покарання, враховувалися положення ст. 65 КК України, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, суспільну небезпеку вчиненого правопорушення та особу підозрюваного. Вважає, що покарання у виді штрафу відповідатиме його меті. Крім того, при укладенні угоди про визнання винуватості враховано суспільний інтерес, що полягає у забезпеченні швидкого судового провадження. Наслідки затвердження угоди про визнання винуватості йому відомі.

Захисник в судовому засіданні підтримав думку прокурора, просив затвердити угоду, котра укладена обвинуваченим у його присутності без будь-якого примусу, добровільно, та призначити узгоджене сторонами покарання.

Заслухавши думку прокурора, захисника, пояснення обвинуваченого, суд приходить до висновку, що угода підлягає затвердженню.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, знайшла своє повне підтвердження.
Кваліфікуючи діяння ОСОБА_4 , суд враховує наступне.
Згідно диспозиції ч.1 ст. 382 КК України, суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності серед іншого за умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Одним із адміністративних стягнень є позбавлення спеціального права, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами що застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом (ст. 30 КУпАП).
Положеннями ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. При цьому, особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, забороняється керування транспортними засобами.
Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами (ст. 298 КУпАП).
Конституція України у ст. 129-1 встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Ст. 291 КУпАП передбачено, що постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Судом встановлено, що постанова Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2020 року, у справі №944/1503/20, набрала законної сили 26 травня 2020 року, згідно котрої ОСОБА_4 будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного стягнення, в тому числі у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік зобов`язаний її виконувати шляхом утримання від керування транспортним засобом.
Однак, будучи достовірно усвідомленим, що він не має посвідчення на право керування транспортним засобом, оскільки таке в нього вилучено, а рішенням суду, що набрало законної сили, до нього застосоване адміністративне стягнення, яке має індивідуальний характер у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, 16.08.2020 ОСОБА_4 умисно керував транспортним засобом для задоволення потреб відпочинку.
За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 382 КК України, оскільки останній умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Вивченням особи обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.82), вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.85), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП Пустомитівської районної ради «Пустомитівська центральна районна лікарня» не перебуває (а.с.83-84), позитивно характеризується (а.с.87).
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурором при укладенні угоди про визнання винуватості враховано обставини, передбачені ст.470 КПК України.

Щодо покарання узгодженого сторонами, суд зважує на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним.

Суд встановив, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Угода про визнання винуватості укладена в присутності захисника обвинуваеного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_7 .

Обставинами, які згідно з ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, повне визнає своєї вини у зазначеному діянні, характер поведінки його під час досудового розслідування, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочину, що обвинувачений осудив свою поведінку під час судового провадження, позитивну характеристику, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність потерпілого і вчинений обвинуваченим злочин завдав шкоди лише державним та суспільним інтересам, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та свідчить про наявність підстав для призначення покарання, в межах санкції ч.1 ст.382 КК України.

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_4 суд не встановив.

Відповідно до ч.1 ст.475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова, ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0001282 від 29 серпня 2020 року, і призначення ОСОБА_4 , узгодженого сторонами покарання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу не надходило.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати у справі відсутні.

На підставі ст. 50, 65, 66, 67, ч.1 ст. 382 КК України, круючись ст.ст.314, 371, 373, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

затвердити угоду про визнання винуватості від 27 вересня 2021 року, укладену між прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова, ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0001282 від 29 серпня 2020 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст.473 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1