ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого, судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000416 від 16.10.2018 року за апеляційними скаргами прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, студента Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, студента Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого;
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.28 ч.1 ст.125 ч.1 КК України, -
УСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

ЄУНСС: 713/40/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11
Номер провадження: 11-кп/822/438/21 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ст.28 ч.1 ст.125 ч.1 КК України
На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 виправданого згідно п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.28 ч.1, ст.125 ч.1 КК України.

Згідно вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2021 року, ОСОБА_6 15 жовтня 2018 року біля 03-00 год., спільно із ОСОБА_7 рухаючись на автомобілі марки ВАЗ (номерний знак якого не встановлено) по автодорозі в с.Коритне по вул.Першотравнева, Вижницького району Чернівецької області, в напрямку центру с.Коритне, помітили, як по вулиці у попутньому їм напрямку йшли ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , жителі с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області. В подальшому, зупинилися біля вказаних осіб, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля, з метою з`ясування обставин раніше виниклого конфлікту. В подальшому ОСОБА_6 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, почав наносити ОСОБА_10 удари руками в різні ділянки тіла та обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 , не втримавшись на ногах упав на землю, а ОСОБА_6 продовжив наносити потерпілому удари. Внаслідок вищевказаних, умисних, протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: множинних саден обличчя, китиць, садно в лівій скроневій ділянці, садна на правому колінному суглобі. Дані тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупих твердих предметів або при ударах об такі, у тому числі, можливо, і від ударів кулаками, ногами та головою їх виникнення від ударів кулаками, ногами та головою, та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.28 ч.1 ст.125 ч.1 КК України.
Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000416 від 16.10.2018 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 15 жовтня 2018 року біля 03-00 год., спільно із ОСОБА_6 , рухаючись на автомобілі марки ВАЗ (номерний знак якого не встановлено) по автодорозі в с.Коритне по вул.Першотравнева, Вижницького району Чернівецької області, в напрямку центру с.Коритне, помітили, як по вулиці у попутньому їм напрямку йшли ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , жителі с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області. В подальшому, зупинилися біля вказаних осіб, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля, діючи спільно, умисно, без попередньої змови між собою, на ґрунті напередодні виниклого між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 конфлікту, про який знав ОСОБА_7 , з метою подальшого з`ясування відносин, вчинили конфлікт з останніми, під час якого ОСОБА_12 , побоюючись отримати тілесні ушкодження втік з місця пригоди. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, почали наносити ОСОБА_10 удари руками в різні ділянки тіла та обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 , не втримавшись на ногах упав на землю, однак останні не зважаючи на це, в той час, як потерпілий лежав на землі, продовжили наносити потерпілому удари руками та ногами в ділянку обличчя, голови, ділянку грудної клітки. Внаслідок вищевказаних, умисних, протиправних спільних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: множинних саден обличчя, китиць, садна в лівій скроневій ділянці, садна на правому колінному суглобі. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути від неодноразової дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, можливо їх виникнення від ударів кулаками, ногами та головою, при обставинах та в строк, викладених в показах потерпілого та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Зазначені дії ОСОБА_7 прокурором були кваліфіковані за ч.1 ст.28 ст.125 ч.1 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.
Не погоджуючись із вироком районного суду прокурор Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок скасувати та ухвалити новий, визнавши винним ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.28 ч.1 ст.125 ч.1 КК України та призначити їм покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави. На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнити від призначеного їм покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянти вказують, що висновки районного суду в частині виправдування ОСОБА_7 , не відповідають фактичним обставинам та доказам, досліджених в суді. Зазначають, що показання свідків по справі доводять той факт, що потерпілий ОСОБА_13 залишався наодинці з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , де ОСОБА_6 розпочав активні дії щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а ОСОБА_7 продовжив такі ж активні дії.

Також прокурор просив дослідити під час апеляційного розгляду докази у кримінальному провадженні, зазначені ним в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_14 , які повністю підтримали подані ними апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які заперечили проти апеляційних скарг та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

В своїх апеляційних скаргах прокурор і потерпілий не погодилися із рішенням суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.28 ч.1, ст.125 ч.1 КК України, вважаючи таке рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами прокурора і потерпілого виходячи з наступного.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.28 ст.125 ч.1 КК України дотримався вищезазначених вимог закону.

Суд у вироку виклав формулювання обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому ч.1 ст.28 ст.125 ч.1 КК України визнаного судом недоведеним, підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При цьому суд першої інстанції у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази винуватості обвинуваченого, на які посилалася сторона обвинувачення, та, згідно зі ст.94 КПК, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, із аналізу показів допитаних під час судового розгляду обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 15 жовтня 2018 року біля 03-00 год., спільно із ОСОБА_7 рухаючись на автомобілі марки ВАЗ по автодорозі в с.Коритне по вул.Першотравнева, Вижницького району Чернівецької області, в напрямку центру с.Коритне, помітили, як по вулиці у попутному їм напрямку йшли ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , жителі с.Коритне, Вижницького району Чернівецької області. В подальшому, зупинилися біля вказаних осіб, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля, з метою з`ясування обставин раніше виниклого конфлікту. В подальшому ОСОБА_6 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, почав наносити ОСОБА_10 удари руками в різні ділянки тіла та обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 , не втримавшись на ногах упав на землю, а ОСОБА_6 продовжив наносити потерпілому удари. Внаслідок вищевказаних, умисних, протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 зазначав, що він ОСОБА_18 тілесних ушкоджень не наносив, а в ході конфліктної ситуації боровся на землі з свідком ОСОБА_12 , який в той момент був разом із потерпілим.
Дані обставини в судовому засіданні підтвердив також свідок ОСОБА_12 , який показав, що ОСОБА_19 підійшов до ОСОБА_20 та між ними почалась сіпанина. ОСОБА_21 підбіг до нього та вони почали боротись і впали. Через декілька хвилин боротьба між ним та ОСОБА_22 закінчилась і він пішов додому, а ОСОБА_13 з ОСОБА_23 лежали обоє на землі.
Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 також показали суду 1 інстанції, що коли вони підійшли, то ОСОБА_13 лежав на землі, а хлопець, який був зверху різко встав та втік. Про те, що потерпілого били двоє осіб, свідки не зазначали. Під час апеляційного розгляду справи, свідок ОСОБА_15 підтвердив показання, які він давав суду 1 інстанції, пояснивши, що на даний момент в точності не пригадує всіх обставин, однак показання які він давав суду 1 інстанції, правдиві. Свідок ОСОБА_16 в суді апеляційної інстанції показав, що коли він з братом підійшов до місця бійки, ОСОБА_13 лежав на землі, а один хлопець був зверху на ньому. Другий хлопець стояв в чотирьох метрах від них.
Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_17 , який показав районному суду про те, що сіпанина відбувалась між ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а також між ОСОБА_25 та ОСОБА_22 . Також свідок вказав, що не бачив, щоб між ОСОБА_22 та ОСОБА_24 була бійка та щоб ОСОБА_21 наносив ОСОБА_26 удари.
Відтак, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_27 .
Колегія суддів вважає вірним висновок суду 1 інстанції про те, що всі надані прокурором докази в сукупності та досліджені судом обставини, покази обвинувачених, свідків, вказують на нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому легких тілесних ушкоджень, а тому обґрунтовано з обвинувачення останнього було виключено ч.1 ст.28 КК України та кваліфіковано його дії саме за ст.125 ч.1 КК України.
Отже, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370 і 374 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду прокурор та потерпілий в апеляційних скаргах не навели. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

Крім того, прокурор та потерпілий звернулися до апеляційного суду з клопотаннями про дослідження доказів.

Втім, частиною ч.3 ст.404 КПК встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

Разом з тим, апелянти не зазначили правових підстав визначених законом для дослідження цих доказів апеляційним судом, а сама по собі незгода однієї зі сторін провадження з оцінкою доказів не породжує безумовний обов`язок суду апеляційної інстанції повторно дослідити докази.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для повторного дослідження доказів, зазначених прокурором та потерпілим в їх скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Суддя-доповідач: Судді:

________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3