Номер провадження: 11-кп/813/1453/21
Номер справи місцевого суду: 521/5545/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_12 та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року у кримінальних провадження, внесених до ЄРДР за № 0000267 від 07 лютого 2018 року; № 0001853 від 08 червня 2019 року; № 0006645 від 19 грудня 2019 року; № 0002441 від 09 листопада 2019 року, відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, одружений, офіційно непрацевлаштований, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено відраховувати з дня ухвалення вироку, тобто з 18 березня 2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк призначено покарання зараховано ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з 07 лютого 2018 року по 09 лютого 2018 року та з 17 січня 2020 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 та з ОСОБА_10 на її користь стягнуто 3 842 гривні.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 та з ОСОБА_10 стягнуто на користь ОСОБА_15 40 962 гривні.

Також оскарженим вироком вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 07 лютого 2018 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, ОСОБА_10 проник у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та відкрито викрав системний блок персонального комп`ютеру «Asus» P/N:91.97G20.А050 S/N:74303132NFAB, завдавши ОСОБА_16 матеріальну шкоду у сумі 2500 гривень.

Крім того, 07 червня 2019 року, приблизно о 09 годині, перебуваючи на третьому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 таємно викрав велосипед марки «Maxx pro f100» біло-рожевого кольору, завдавши ОСОБА_14 матеріальну шкоду у сумі 3842 гривні 10 копійок.

Крім того, 07 червня 2019 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 проник у підсобне приміщення за адресою: АДРЕСА_5 (тринадцяти поверх), та таємно викрав газову горілку, вартістю 500 гривень, шуруповерт марки «sparky», вартістю 2980 гривень, дриль марки «intercraft», вартістю 1850 гривень, органайзер зелено-червоного кольору з інструментами, вартістю 250 гривень, органайзер чорно-червоного кольору з інструментами, вартістю 250 гривень, завдавши ОСОБА_17 матеріальну шкоду у сумі 5830 гривень.

Крім того, 19 грудня 2019 року, приблизно о 06 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 проник до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , та таємно викрав електроточило з алмазними колами, вартістю 3800 гривень, електростеплер «Дніпро», вартістю 900 гривень, електроточило Odvert, синього кольору, вартістю 3500 гривень, електролобзик, зеленого кольору, вартістю 500 гривень, болгарку «Макіта», вартістю 2100 гривень, перфоратор трансформер, вартістю 3500 гривень, шуруповерт Odvert, вартістю 800 гривень, перфоратор чорного кольору, вартістю 1500 гривень, грошові кошти у сумі 1000 гривень, завдавши ОСОБА_18 матеріальну шкоду у сумі 17300 гривень.

Крім того, 09 листопада 2019 року, приблизно о 10 годині 37 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 20, ОСОБА_10 таємно викрав з салону транспортного засобу «Ssang Yong Korando», сірого кольору, НОМЕР_1 , рибацьку сумку торгової марки «Acropolis», кольору хакі, вартістю 1652 гривні, в якій знаходилось три рибацькі катушки торгової марки «Тіса», вартістю 1840 гривень кожна, чотири рибацькі катушки «Shimano», вартістю 2500 гривень кожна, налобний ліхтар «Energaizer», вартістю 750 гривень, спортивний рюкзак, чорного кольору, вартістю 1050 гривень, в якому знаходився спортивний костюм «Nike», вартістю 3500 гривень, плавки торгової марки «Arena», вартістю 1200 гривень, тапочки «Arena», вартістю 790 гривень, секундомір «Seiko», вартістю 1900 гривень, тактичні окуляри, вартістю 1500 гривень, спортивні окуляри «Dunlop», вартістю 300 гривень, тактичні рукавиці, вартістю 800 гривень, шкіряні рукавиці, вартістю 500 гривень, чоловічу шкіряну сумку, чорного кольору, вартістю 500 гривень, в якій знаходились грошові кошти у сумі 7500 гривень та ікона, вартістю 2500 гривень, завдавши ОСОБА_15 матеріальну шкоду у сумі 39962 гривні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржений вирок в частині призначення покарання та застосувати до нього положення ст.69 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що при призначені покарання суд першої інстанції не врахував наявність пом`якшуючих обставин, а саме: що ОСОБА_10 у відповідності до ст.89 КК України не судимий; щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; самостійну явку до органу досудового розслідування; часткове відшкодування завданих збитків; ОСОБА_10 одружений та має на утриманні двох дітей, один з яких неповнолітній; батьків похилого віку; примирення з потерпілими; відсутність обтяжуючих обставин.

Таким чином, обвинувачений стверджує, що наявність вказаних пом`якшуючих обставин є підставою застосування положень ст.69 КК України при призначені йому покарання.

Захисник ОСОБА_12 , у своїй апеляційній скарзі просив змінити оскаржений вирок в частині призначення покарання та застосувати до ОСОБА_10 положення ст.75 КК України, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду першої інстанції про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочинів та обставини вчинення таких злочинів.

Також апелянт стверджує про те, що в оскарженому вироку не відображено відомостей про сімейний стан обвинуваченого, наявності у нього дітей 2001 та 2016 року народження та батьків похилого віку, зокрема, батько обвинуваченого є інвалідом 1-ї групи та потребує постійного стороннього нагляду.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі просила скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції під час судового розгляду дослідив та надав оцінку цивільному позову потерпілого ОСОБА_17 , проте в оскарженому вироку відсутні будь-які посилання на вказаний цивільний позов, фактично, залишив такий позов без розгляду.

Таким чином, прокурор просила повторно дослідити цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 та письмові докази, які його обґрунтовують.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 підтримали апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 в повному обсязі та просили їх задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 .

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

У своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_12 просили апеляційний суд призначити ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України.
За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційних скарг про те, що призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, і наявні підстави для застосування положень ст.ст.69,75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст.12 КК України, є нетяжким та тяжкими злочинами.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання його щире каяття, з`явлення із зізнанням, часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції встановлені не були.
Також суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який вважається особою раніше судимою, одружений, має на утриманні двох дітей, один з яких неповнолітній та двох батьків пенсіонерів, один з яких потребує стороннього нагляду.
Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , обставин, які пом`якшують покарання, а також встановлених обставин вчинених обвинуваченим ОСОБА_10 злочинів, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення.
Крім того, суд першої інстанції, незважаючи на наявність обставин, що пом`якшують покарання суд вважав за неможливе звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання із випробуванням та обґрунтував своє рішення посилаючись на кількість вчинених злочинів однакової спрямованості, а також зазначив про те, що ОСОБА_10 продовжував скоювати злочини навіть після обрання у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.3 ст.186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, на які обвинувачений та захисник посилаються в апеляційних скаргах, призначив ОСОБА_10 покарання наближене до мінімального у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.63 КК України.
При цьому, за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_10 було призначене покарання, яке, на підставі ч.1 ст.70 КК України було повністю поглинене більш суворим покаранням, призначеному ОСОБА_10 за ч.3 ст.186 КК України.
Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого злочину.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_10 , вчинив 4 епізоди крадіжок та один епізод грабежу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції справедливо зазначив про те, що ОСОБА_10 продовжував вчиняти злочини, які йому інкримінуються, навіть після обрання відносно нього запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту.

Апеляційний суд враховує, що хоча ОСОБА_10 в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимостей, проте раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що характеризує його з негативної сторони та свідчить про відсутність позитивних змін в особистості ОСОБА_10 та його готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Крім того, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Таким чином, встановлені у даному кримінальному проваджені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 щире каяття, з`явлення із зізнанням, часткове відшкодування заподіяної шкоди, наявність дружини та двох дітей, один з яких неповнолітній, а також двох батьків пенсіонерів, один з яких потребує стороннього нагляду, за своєю суттю та соціальної вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисного нетяжкого злочину та тяжких злочинів. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст.69 КК України.
Враховуючи викладене, підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 положень статей 69, 75 КК України, апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_10 зазіхають на суспільну складову безпечного життя, оскільки формують думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них неправомірних дій з боку суб`єктів, які вчиняють кримінальні правопорушення.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просила скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши зміст оскарженого вироку зазначає про те, що суд першої інстанції взагалі не розглянув позовну заяву потерпілого ОСОБА_17 , а тому апеляційний суд позбавлений можливості переглянути вирок в цій частині.

Між тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_17 звертався з цивільним позовом у кримінальному провадження.
Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне повернути цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 до Малиновського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження за позовом та його подальшого розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року без змін.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 частково задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року,яким ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, залишити без змін.

Повернути цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 до Малиновського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження за позовом та його подальшого розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4