Дата документу 22.11.2021 Справа № 314/1885/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/1885/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1419/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 22 листопада 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Балки Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24 березня 2011 року за ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.2 п.6,12 ст.115, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.02.2015 року на підставі ч.5 ст.72 України зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.04.2010 року по 07.09.2011 рік з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_8 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що само по собі поліпшення поведінки в останній період, без врахування більшої частини фактичного періоду відбування покарання не може бути достатньою підставою для застосування ст.81 КК, а процес виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції мав всі законні підстави для задоволення клопотання засудженого.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та наполягала на їх задоволенні.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою, вказав про не доведення засудженим свого виправлення, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.11.2011 року за ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.02.2015 року на підставі ч.5 ст.72 України зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.04.2010 року по 07.09.2011 рік з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_8 , останній під час гримання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11» з 19.04.2010 року по 15.07.2010 року вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень не мав. З 15.07.2010 року по 15.09.2010 року тримався у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор». За час тримання вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень не мав. З 15.09.2010 року по 05.09.2011 року тримався у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», при цьому вимоги режиму тримання порушував, за що мав 6 стягнень за зберігання заборонених речей накладені правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до вступу вироку у законну силу. Заохочень не мав. З 05.09.2011 року по 05.10.2011 року відбував покарання у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», за час тримання 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора за вилучення заборонених речей та використання між камерного зв`язку. Заохочень не мав. З 05.10.2011 року по 25.12.2011 року тримався у державній установі «Вільнянська виправна колоні №20». За час відбуття покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав. З 25.12.2011 року по 15.02.2012 року тримався у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11». За час тримання характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень не мав. З 15.02.2012 року відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія №20». За час відбуття покарання характеризується наступним чином: за допущенні порушення встановленого режиму відбування покарання 3 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення СПС та 23 разів правами начальника установи. Стягнення виражалися у порушенні розпорядку дня, вилученні заборонених речей, порушенні локалізації. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання трудової дисципліни 13 разів заохочувався правами начальника установи та 1 раз правами начальника відділення. Працевлаштований різноробочим в цеху №3. Приймає активну участь у роботах з благоустрою відділення та прилеглої території. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст.123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у організації виховних заходів, які проводяться в установі та реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених. Не приймає участі у роботі самодіяльних організацій.

19.05.2016 року комісією державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» засудженому відмовлено в ст.101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.

15.11.2018 року комісією державної установи «Вільнянська виправна колонія №20» засудженому відмовлено в ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.05.2019 року у задоволенні клопотання засудженого про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням було відмовлено.

17.02.2020 року комісією державної установи «Вільнянська виправна колонія №20» засудженому відмовлено в ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

За вироком суду має позов 1011416, 55 гривень, але виконавчого листа на утриманні не має.

За виконання покладених обов`язків засуджений ОСОБА_8 мав 35 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку та 14 заохочень (а.п.9).

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час не виявляв бажання працювати, згідно довідки установи працював з травня 2012 року по квітень 2014 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року та квітня 2020 року по квітень 2021 року, весь інший час на виробництві не працював, заробітної плати не отримував (а.п.21-23), що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Залучення ОСОБА_8 до праці на виробництві установи різноробочим мало епізодичний характер та з огляду на положення ст.81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу, є вочевидь недостатнім.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що за вироком суду у засудженого ОСОБА_8 є майнові зобов`язання, що становить 1011416,55 гривень. Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, його працевлаштованість та відсутність виходів на роботу з травня 2014 року по серпень 2018 року та з травня 2019 року по березень 2020 року.

Сукупність наведених обставин не засвідчує стабільно-позитивної та активної поведінки засудженого, а отже і не вказує на доведення свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_8 , його стабільно позитивну поведінку.

Наявність у засудженого численних заохочень, за наявності стягнень, які хоча і погашенні, але за своєю численністю переважають заохочення, не може свідчити про те, що ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Таким чином, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_8 формально вже має право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4