ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7074/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1070/22 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від потерпілої надійшла заява-телефонограма про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, розлучену, маючу на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судиму,
-визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено їй покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 залишено у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Харків, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

-визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Зараховано знаходження під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання за період з 11 квітня 2019 року до 26 листопада 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Звільнено ОСОБА_9 з-під варти негайно в залі суду. Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 скасовано.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 19 12 2018 року, приблизно о 00.20 годині, знаходячись у приміщені кафе «Берлога», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів 248/1, разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , розпиваючи спиртні напої та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачивши в приміщенні вказаного кафе раніше не знайому ОСОБА_10 у якої при собі знаходилась жіноча сумка, з якої вона протягом часу відпочинку у вищевказаному кафе діставала для здійснення дзвінків мобільний телефон та гроші із гаманця для здійснення оплати за чеком, та діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вступили між собою у злочинну змову та розподілили злочинні ролі.
В подальшому, ОСОБА_7 , побачивши, як ОСОБА_10 вийшла з приміщення кафе на вулицю взявши з собою свою жіночу сумку, прослідувала слідом за нею, та діючи згідно розробленого злочинного плану, виконуючи відведену їй злочинну роль, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшла до ОСОБА_10 , яка курила біля входу в кафе та на лівій руці тримала жіночу сумку, спровокувала безпідставний конфлікт.
Після цього, ОСОБА_7 , побачивши як з приміщенні кафе вийшов ОСОБА_9 , продовжуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, завдала долонею правої руки один удар по обличчю ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 слідом завдав удар кулаком лівої руки у ліву частину голови потерпілої, від удару ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_10 впала на асфальт, ОСОБА_7 завдала удар правою ногою по голові потерпілої, слідом ОСОБА_9 наніс удар стопою обутої правої ноги у кросівки по обличчю ОСОБА_10 від чого потерпіла впала на спину та намагалась піднятися з асфальту, однак ОСОБА_9 знову наніс удар правою ногою по голові потерпілої ОСОБА_10 , від чого вона впала на асфальт потиличною частиною голови, тримаючи руками себе за голову.
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали потерпілій ОСОБА_10 , згідно з висновками судово-медичних експертиз № 09/1910-С/2018 від 29 12 2019 року, № 09/58-С/2019 від 23 01 2019 року: синці на голові, які виникли від ударної дії тупих твердих предметів та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкодженнях (відповідно до п.п. 2.3.2 «б» п. 2.3.5. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).
Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, за попередньої змовою з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи що опір потерпілої до супротиву подавлений, відкрито викрала жіночу сумку, яка знаходилась на асфальті поруч з лежачою ОСОБА_10 , в якій знаходились: мобільний телефон «Samsung Galaxy star 2 duos», вартістю згідно з судово-товарознавчою експертизою № 423 від 10 0 2019 року 780 грн., з сім картою мобільного оператора Київстар, яка не представляє матеріальній цінності для потерпілої, мобільний телефон «Smartex M512», вартістю згідно з судово-товарознавчою експертизою № 423 від 10 01 2019 року 1240,15 грн., з сім картою мобільного оператора Київстар, яка не представляє матеріальній цінності для потерпілої, гроші у розмірі 500 гривень.
Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2520,15 грн.
Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити їй покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив надто суворе покарання у розмірі 4 (чотирьох) років позбавлення волі із звільненням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, не в повній мірі врахував усі пом`якшуючі обставини, тому просить зменшити термін іспитового строку до 1 (одного) року.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити їх у повному обсязі.
Вказала, що вона слухняно виконує обов`язки, покладені на неї відповідно до ст.76 КК України та потерпілій повністю відшкодовані збитки, у зв`язку з чим вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Захисник ОСОБА_8 підтримав позицію обвинуваченої, також просив задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін. Зазначила, що призначене покарання повністю відповідає особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Потерпіла про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилась. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавала.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченої та її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.
Що стосується апеляційних доводів обвинуваченої щодо суворості призначеного покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
В ході перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченої щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, публічне вибачення перед потерпілою, відшкодування шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченої, суд визначив обвинуваченій саме такий строк покарання в межах санкції статті.
Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнала повністю, у скоєному щиро розкаялася, не заперечувала обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом. Крім того, зазначила, що один викрадений телефон вона здала в ломбард, а другий потім повернула потерпілій. Також придбала та повернула потерпілій сумку. Відшкодувала потерпілій шкоду на суму 10000 грн. Просила вибачення у потерпілої.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд врахував, що вона раніше не судима, має постійне місце мешкання, офіційно не працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Колегія суддів звертає увагу на те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої їй статті.
Щодо апеляційних вимог обвинуваченої щодо зменшення терміну іспитового строку, колегія суддів наголошує, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 10 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років, а неповнолітньому - від одного до двох років. Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку, незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК України. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Однією з найголовніших умов звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є те, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.
Надаючи оцінку твердженням обвинуваченої щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як відсутність скарг за місцем проживання, її відношення до вчиненого, відшкодування збитків потерпілій, щире каяття та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, вказані обставини вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставинами, що його пом`якшує. Наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин, на думку колегії суддів не є обов`язковими та безумовними підставами для ще більшого пом`якшення останній покарання.
Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченої.
З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням викладеного, підстав для скасування чи зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 26 11 2021 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді

___________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3