УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000129 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 квітня 2021 року вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області за ст. 126-1 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 змінити, призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Покарання призначене вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року за ст. 126-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, відбувати окремо від оскаржуваного вироку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавленням волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Апелянт не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду підлягає зміні, оскільки, на його думку, судом першої інстанції призначене покарання є надто суворим.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 приймав участь у бойових діях, в результаті чого змінився його психічний стан та стан здоров`я.

Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаюється у скоєному, та вказує, що дії останнього не призвели до настання будь-яких тяжких наслідків, а обвинувачений бажає спокутувати свою вину працею на користь суспільству.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом встановлено, що 03 квітня 2021 року о 16:00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, виражався образливими словами на адресу своєї колишньої дружини - ОСОБА_8 , не пускав її до місця постійного проживання, чим вчинив психологічне насильство.
Крім того, 30 квітня 2021 року, о 13:30 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої дружини - ОСОБА_8 , яка проживає за вищезазначеною адресою, намагався її побити, чим вчинив психологічне насильство.
Крім того, 14 травня 2021 року, о 17:15 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої дружини - ОСОБА_8 , яка проживає за вищезазначеною адресою, чим вчинив психологічне насильство.
Крім того, 16 травня 2021 року, о 09:50 годині, ОСОБА_6 , в такий же спосіб вчинив психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини - ОСОБА_8 .
Крім того, 23 травня 2021 року, о 18:00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою на адресу своєї колишньої дружини - ОСОБА_8 , яка проживає за вищезазначеною адресою, а також шарпав її за одяг, чим вчинив психологічне насильство.
Вказані дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній сказі, пояснення захисника на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, юридична кваліфікація дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і обвинуваченого ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника, не обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до приписів ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується негативно як особа, яка є схильною до вживання спиртних напоїв, в стані алкогольного сп`яніння не контролює свої вчинки, кримінальні правопорушення скоїв в період відбування покарання з випробуванням за аналогічний злочин, є учасником бойових дій, врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини та щире каяття та обставини, що обтяжують покарання - скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Також врахував положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався приписів ст.ст. 65-67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції, передбаченої ст. 126-1 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи в апеляційній скарзі щодо характеризуючих даних обвинуваченого, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані та належним чином вмотивовані висновки про призначення покарання, у тому числі дані щодо особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апелянта стосовно застосування положень ст. 71 КК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосовувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, та ухвалює рішення про їх самостійне виконання.

Відповідно до положень п. 26 цієї ж Постанови, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №8 від 12 червня 2009 року, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, яке він вчиняв з 3 квітня 2021 року по 23 травня 2021 року, тобто після ухвалення попереднього вироку в період іспитового строку.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України та за сукупністю вироків, до покарання у виді двох років розбавлення волі, призначеного за оскаржуваним вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання, яке призначено вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року у виді позбавлення волі строком 2 роки, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону при розгляді судом першої інстанції кримінального провадження та постановленні вироку щодо ОСОБА_6 , які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку, апеляційним судом не встановлено. За такого, підстав для зміни вироку, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді