ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/1322/19 Номер провадження 11-кп/814/857/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника потерпілого, адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000282 від 15 вересня 2019 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козельщина Полтавської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, із встановленням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

Відповідно до вироку суду, 15.09.2019 року близько 02 години 20 хвилин в с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області, знаходячись в громадському місці біля приміщення Лутовинівського старостинського округу, ОСОБА_7 розпочав бійку з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на що ОСОБА_10 зробив йому зауваження. Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень іншій особі, умисно наніс два удари правою рукою, стисненою в кулак, у ліву нижню частину щелепи ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому, згідно висновку експерта № 528 від 30.09.2019 року, тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, який утворився від дії тупих предметів (не менш ніж від одного удару), можливо у вказаний строк і при вказаних обставинах і за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за ч. 1 ст. 296 КК України.

Суд у вироку прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК, у зв`язку з чим, визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та виправдав його у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині засудження за ч.1 ст. 122 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі його захисника.

В апеляційній скарзі поданої в інтересах обвинуваченого захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження по обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з невстановленням судом достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримання.

Органом досудового розслідування та судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвели до порушення права на захист обвинуваченого, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з істотним порушення норм кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Додатково просить провести по справі судово-медичку експертизу для встановлення можливості нанесення ОСОБА_7 за наявності рубаної рани руки, відповідних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Ставить питання про дослідження доказів.

Вважає, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які протирічать показанням вказаних захисником в апеляційній скарзі свідків щодо можливості нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, які не усунуті судом першої інстанції у вироку, відхилені судом без належного мотивування.

Не взято судом до уваги показання спеціалістів ОСОБА_13 , який є лікарем-хірургом та проводив лікування ОСОБА_7 та заперечує можливість стиснення обвинуваченим в кулак його пораненої кисті руки.

Крім наведеного, сторона захисту зазначає, що вина обвинуваченого спростовується також матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.09.2019, де вказано що потерпілий не бачив особу, яка нанесла вчинила злочин, пояснення самого потерпілого ОСОБА_10 , відсутністю в матеріалах досудового розслідування, зокрема протоколах слідчих експериментів від 24.09.2019 повідомлень про наявність у ОСОБА_7 забинтованої правої кисті руки, не проведенням слідчої дії впізнання, висновками судово-медичної експертизи, в яких потерпілий вказував про нанесення йому тілесних ушкоджень невідомою особою.

Посилається на відсутність в матеріалах провадження витягу із ЄРДР про внесення до нього відомостей про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 296 КК України та пред`явленої за цими статтями підозри на досудовому розслідуванні.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 ставить питання про зміну вироку суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_7 та задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

Вирок в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення йому покарання в апеляційній скарзі не оскаржується.

Не погоджується з вироком суду в частині недоведеності понесених витрат на лікування у сумі 3840, 55 грн у зв`язку з наданням разом з позовною заявою виписки №18637 , в якій зазначений перелік ліків для лікування, які відповідають наданим копіям товарних чеків, які по датам співпадають з часом лікування.

Крім цього, зазначає про безпідставну відмову суду в частині відшкодування витрат на правову допомогу, з огляду на доданих до цивільного позову копій квитанцій про сплачені кошти ОСОБА_10 за надання правової допомоги, детальний розрахунок послуг та копії договору про надання правової допомоги.

З урахуванням тривалості глибини моральних страждань та потреби постійного відвідування лікаря з приводу відновлення стану здоров`я вважає, що заподіяна шкода підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, прокурора, який вказував про законність та обґрунтованість вироку суду та вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду в частині визнання невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та його виправдання, в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Разом з цим, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, що об`єктивно ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 в суді першої інстанції, який заперечив особисту причетність до скоєного, вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Так, суд першої інстанції, провівши аналіз доводів обвинуваченого щодо його непричетності до скоєного при встановлених судом обставинах, які мали місце 15.09.2019 року, прийшов до обґрунтованих висновків щодо спростування твердження обвинуваченого щодо непричетності до спричинення ОСОБА_10 тілесного ушкодження, зокрема, показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у судовому засіданні районного суду потерпілий ОСОБА_10 вказав, що 14.09.2019 року, близько 10 год. вечора він на власному автомобілі привіз друзів в с.Лутовинівка Козельщинського району на святкування Дня села та повернувся додому. Перед цим вони домовились, що ті зателефонують, щоб він їх забрав. Приблизно біля 01-30 год. ночі йому зателефонував ОСОБА_14 і попросив приїхати, щоб забрати його додому. Він приїхав, залишив автомобіль поблизу приміщення сільської ради, там була сцена, проїзна частина дороги освітлювалась ліхтарем. Попутно також планував забрати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Перебуваючи з ОСОБА_17 біля задньої частини автомобіля, до них підійшов обвинувачений ОСОБА_7 і почав в грубій формі спілкуватись, провокував бійку, на що ОСОБА_18 зробив тому зауваження, що не сподобалось ОСОБА_7 і він наніс ОСОБА_19 удар в область тулуба, після чого останній відійшов, а молодою жінкою в рожевій куртці був розпилений газ з газового балончика, підійшли ще якісь люди, ОСОБА_20 повалили на землю і почали наносити йому удари. Зазначив, що сам він був тверезий, оскільки перебував за кермом, не є конфліктним, просив не бити ОСОБА_20 , намагався розборонити, просив зупинити бійку, тоді його ззаду штовхнули, він розвернувся і побачив ОСОБА_7 та одразу отримав від нього удар справа в область вуха, спробував поговорити, але той наніс йому ще один удар кулаком. Пам`ятає, що в ОСОБА_7 була перебинтована кисть руки, про що він в подальшому надавав пояснення працівникам поліції, як і те, що останній був коротко підстрижений, одягнений в білу майку, джинси, з ланцюжком на шиї. Інші знайомі обвинуваченого в той момент перебували поруч, спостерігали за бійкою. Сам він нікого не бив. Після подій ОСОБА_7 з друзями на автомобілі марки Ланос поїхали в сторону бару. Сам він відчув, що у нього паморочиться голова, болить щелепа, відразу йому здалося, що випав зуб, він присів. Згодом підійшов до свого автомобіля, в якому вже перебували його друзі, зателефонував у поліцію. В цей час неподалік ще відбувалась якась бійка. За 10 хвилин він повторно зателефонував у поліцію, бо відчував гострий біль, на що йому запропонували самостійно поїхати в лікарню. Тоді вони з друзями поїхали до лікарні, де йому провели обстеження, зробили рентгенівський знімок і поставили діагноз перелом щелепи. Це було десь приблизно о 3 годині ночі. Окрім того, в нього ще був струс мозку, про що було зазначено в матеріалах лікарського обстеження. Також там, у лікарні, він писав заяву до поліції. Згодом в лікарні м. Полтави йому наклали шину, яку він носив до 10 жовтня, тиждень перебував на стаціонарному лікуванні, після чого його було виписано. Обвинуваченого до того він декілька раз бачив в обличчя, але знайомими ніколи не були. Пригадує, що під час бійки поруч з ним перебували ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . Всі події, пов`язані з бійкою, тривали приблизно 2 хвилини з того часу, як він приїхав по друзів. Прикмети обвинуваченого ОСОБА_7 працівникам поліції він описав не відразу, оскільки тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні.

Окрім показань потерпілого, заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості об`єктивно підтверджено такими доказами.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показав, що 15 вересня 2019 року він був очевидцем бійки, та того дня після опівночі вони з друзями перебували на території колишнього будинку культури в с. Лутовинівка Козельщинського району, де святкували день села. В той час, коли вони стояли та спілкувались, до них підійшов обвинувачений ОСОБА_7 та розпочав бійку з Олійником. Якась жінка бризнула ОСОБА_12 в обличчя з газового балончика, він упав і інші почали бити його ногами. Він підійшов, щоб відборонити друга, але його також ударили. Тоді підійшов потерпілий ОСОБА_10 , щоб заступитись, і ОСОБА_7 двічі вдарив того по обличчю. Коли все закінчилось, вони з Олійником на автомобілі, яким керував ОСОБА_10 , поїхали спочатку до знайомого промити обличчя Олійнику, тоді до лікарні, бо ОСОБА_10 весь час жалівся, що його болить щелепа.

Так, Свідок ОСОБА_12 на досудовому та судовому слідстві у деталях розповів про обставини кримінального випадку, а саме про те, що він з однокласником ОСОБА_10 , який є потерпілим по справі, та іншими особами на автомобілі потерпілого поїхали на святкування дня села в с. Лутовинівка Козельщинського району. Литвин їх привіз та поїхав. Близько 2 год. ночі по закінченню дискотеки він передзвонив ОСОБА_27 , щоб той їх забрав. Коли під`їхав ОСОБА_27 , перебуваючи на дорозі поблизу території будинку сільської ради, яка освітлювалась ліхтарем вуличного освітлення, обвинувачений ОСОБА_7 , якого він до того часу не знав, ходив біля автомобіля, нецензурно висловлювався, з цього приводу він зробив йому зауваження, на що останній пішов на нього з кулаками, приєднались друзі ОСОБА_7 , розпочалась бійка, яку спочатку пробував втихомирити ОСОБА_24 , якась дівчина бризнула в лице газовим балончиком, а потім ОСОБА_28 . Тоді ОСОБА_29 наніс потерпілому ОСОБА_27 два удари в область обличчя. Коли всі розійшлись, ОСОБА_27 сказав йому, що визивав поліцію і йому порадили їхати до лікарні, де його будуть чекати. В лікарні вони чекали десь близько 20 хвилин, поки ОСОБА_27 робили рентгенівський знімок. Особу обвинуваченого ОСОБА_7 вони з друзями впізнали з соціальних мереж.

Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та вказаних свідків.

Показання вищезазначених потерпілого та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.09.2019 року, поданою потерпілим ОСОБА_10 про повідомлення про те, 15.09.2019 року в с. Лутовинівка Козельщинського району невідома особа спричинила тілесні ушкодження.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2019 року вбачається, як потерпілий ОСОБА_10 продемонстрував, за яких обставин ОСОБА_7 завдав йому тілесні ушкодження. Зокрема потерпілий пояснив, як йому нанесено два удари правою рукою, стисненою в кулак, в область обличчя (т. 2 а.с. 96-98).

З висновку експерта № 545 від 07.10.2019 року вбачається, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи зліва, який утворився від дії тупих предметів (не менш ніж від одного удару), можливо у вказаний строк і при вказаних обставинах в ухвалі суду і підекспертним, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я. Враховуючи характер, локалізацію виявленого тілесного ушкодження у ОСОБА_10 слід вважати, що вони не могли утворитися під час падіння тіла.

Висновком судово-медичного експерта № 545 від 07.10.2019 року, відповідно до якого покази потерпілого ОСОБА_10 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту, по механізму, локалізації, кількості та часу нанесених йому тілесних пошкоджень можуть відповідати даним судово-медичної експертизи на його ім`я.

Так, указані висновки судово-медичних експертиз експерт ОСОБА_30 підтримав в судовому засіданні місцевого суду. При цьому, пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 міг стиснути травмовану руку в кулак і нею наносити удари.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.09.2019 року за участю свідка ОСОБА_12 з фототаблицею до нього, в якому останній показав вихідне положення обвинуваченого ОСОБА_7 відносно до потерпілого, та як той наніс два удари правою рукою, стисненою в кулак, в область обличчя потерпілого.

Висновком судово-медичного експерта № 546 від 07.10.2019 року, відповідно до якого покази свідка ОСОБА_12 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту, по механізму, локалізації, кількості та часу нанесених тілесних пошкоджень ОСОБА_10 можуть відповідати даним судово-медичної експертизи на ім`я потерпілого .

Ураховуючи, що судово-медична експертиза проводилася кваліфікованим експертом, у розпорядженні якого перебували медичні документи, а в подальшому протоколи слідчих експериментів, підстав піддавати підсумки експертиз сумнівам немає.

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише показання потерпілого і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини та не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпілий ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілого ОСОБА_10 , який полягає в тому, що він, як безпосередньо після вчинення щодо нього злочину, так і на стадії досудового розслідування під час проведення слідчих експериментів за його участі, а також протягом судового розгляду, надавав абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні пояснення та показання з приводу обставин вчинення щодо нього злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , постійно повідомляв про те, що йому було нанесено два удари рукою, стиснутою в кулак справа в область обличчя.

Колегія суддів вважає, що переконливих підстав та мотивів для обмови не лише потерпілим ОСОБА_10 , а й вищезазначеними свідками обвинуваченого ОСОБА_7 останнім не наведено, що повністю спростовує версію сторони захисту.

Що стосується безпосередньо висновків експерта № 528 від 30.09.2019 та №546 та 546 від 07.10.2019 , то колегія суддів вважає їх належними, допустимими та достовірними доказами підтвердження винуватості обвинуваченого.

Так, оцінюючи вказані докази, колегія суддів враховує, що експертні дослідження були проведені в установленому законом порядку, і у колегії суддів відсутні сумніви щодо кваліфікації та компетентності судового експерта.

Свідок ОСОБА_31 , свідок ОСОБА_32 ,, свідок ОСОБА_33 , свідок ОСОБА_34 , свідок ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , свідок ОСОБА_37 по факту бійки між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 нічого суду не повідомили, оскільки нічого не бачили та не знають. Вищевказані свідки повідомили лише загальну інформацію про події того вечора, оскільки останні не були очевидцями подій, а тому не змогли ні заперечити, ні підтвердити факт нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Що стосується показань свідка ОСОБА_38 зокрема про те, що він не бачив як його брат ОСОБА_7 не наносив удари потерпілому ОСОБА_10 , то колегія суддів відноситься до цих показань критично, так як даний свідок є близьким родичем обвинуваченого, а саме рідним братом, а тому він заінтересований, щоб той не був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Показання свідка ОСОБА_39 суттєво різняться із показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_40 , свідка ОСОБА_38 щодо обставин подій, які мали місце в нічний час 15.09.2019 року. Так, вказаний свідок повідомив суду, що після того, як обвинувачений ОСОБА_7 разом із дружиною поїхали додому, він також поїхав додому, бачив як бійка відбулась, яка пересувалась в сторону автомобіля, Юлія бризнула газовим балончиком. При цьому, сам обвинувачений та свідок ОСОБА_41 вказували на те, що події бійки відбувались близько 02 години ночі, коли обвинувачений повернувся, щоб забрати свого брата. При цьому близько 12 години ночі обвинувачений ОСОБА_29 з дружиною поїхали додому.

Колегія суддів, вважає, що розбіжності у показаннях вказаних свідків та обвинуваченого свідчить про неправдивість показань свідка ОСОБА_39 зважаючи на те, що останній наголошував, що залишив місце святкування після від`їзду обвинуваченого разом із дружиною додому близько 12-00 години ночі в той час, як матеріалами провадження встановлено, що події бійки відбулись близько 02 години 15.09.2019.

Разом з цим, апеляційний суд ставиться критично до показань свідків ОСОБА_42 та ОСОБА_40 , (які є зацікавленими особами з боку обвинуваченого) про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не міг скоїти цей злочин, оскільки був весь час на їх очах, крім того останній свідок є товаришем обвинуваченого та разом приїхали на святкування дня села, який зацікавлений в тому, щоб останній не поніс кримінального покарання.

Не спростовують висновків суду і доводи захисника про те, що під час складення протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_10 вказав, що його побила невідома особа оскільки, наведені вище перелічені докази у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Не взято судом до уваги показання спеціалістів ОСОБА_13 , який є лікарем-хірургом та проводив лікування ОСОБА_7 та заперечує можливість стиснення обвинуваченим в кулак його пораненої кисті руки, оскільки допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт повністю підтвердивши надані ним висновки наголосив, що ОСОБА_7 міг стиснути травмовану руку в кулак і нею наносити удари.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи захисника обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченої.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано надано критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо неправильного, на думку апелянта, вирішення судом цивільного позову, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому КПК України, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Цивільні правовідносини, що виникають з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином, врегульовані положеннями ст. 1177 ЦК України, згідно якій шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав позову і вини обвинуваченого в спричиненні моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 злочинними діями обвинуваченого.
На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 суд першої інстанції не належним чином врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який не є справедливим та не відповідає дійсному обсягу заподіяних останньому фізичних і моральних страждань, переживань та життєвих незручностей.

Тому апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому, визначений судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності і справедливості.
Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.
Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.
Під час апеляційного розгляду, з пояснень представника потерпілого об`єктивно встановлено, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, потерпілому ОСОБА_10 завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, відірваність від активного соціального життя.
Суд апеляційної інстанції зважає також на те, що під час медичних оглядів у потерпілий ОСОБА_10 вимушений був проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу, внаслідок чого він почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування.
На переконання апеляційного суду, матеріали провадження свідчать про те, що наслідки злочину досягли тривалих фізичних та душевних страждань потерпілого, на тривалий час змінили його звичайний образ життя.
Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку, що протиправними діями обвинуваченого безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілому, при цьому, суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілог, характер, обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, та дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 30000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, з прийнятим судом рішенням, в частині часткового вирішення цивільного позову потерпілого та відмовою у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_7 понесених матеріальних збитків, на користь потерпілого, та витрат на правову допомогу суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

З матеріалів провадження вбачається, зокрема, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого відділення ЩЛХ № 18637, потерпілий ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР» з 15 по 19 вересня 2019 року з діагнозом «перелом н/щелепи ангулярний ліворуч без зміщення. ЗЧМТ струс головного мозку». Дана виписка № 18637 містить перелік ліків для лікування, які відповідають наданим копіям товарних чеків, та по датам співпадають з часом лікування. На лікування ним було затрачено медикаменти вартістю 3840,55 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальних збитків безпідставним, оскільки понесені витрати на лікування потерпілим у сумі 3840, 55 грн. належним чином обґрунтовані та підтверджені потерпілим.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позову щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано не було.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Надані захисником докази підтверджують обґрунтованість вказаної суми понесених процесуальних витрат на правову допомогу захисника у розмірі 15000 грн.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що між потерпілим ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_9 17 вересня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги. Вказана в позовній заяві сума процесуальних витрат у розмірі 15000 грн була фактично сплачена потерпілим ОСОБА_10 адвокату ОСОБА_9 , що підтверджується квитанцією від 17 вересня 2019, а також розрахунком витрат на правову допомогу до договору на надання правової допомоги. / а.п. 157-161/

Враховуючи викладені обставини у всій їх сукупності, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілому таким, що не в повній мірі відповідає вимогам закону, засадам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку із чим апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 3840 грн. 55 коп.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4