Справа № 158/2273/21
Провадження № 1-кп/0158/229/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000320 від 07.07.2021 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Ківерці Волинської області, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючої, двічі засудженої, востаннє вироком Любешівського районного суду Волинської області від 26.08.2021 року

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачена ОСОБА_4 07.07.2021 року о 21 год. 30 хв., перебуваючи на території господарства за адресою : АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, умисно, шляхом відкриття вхідних дверей будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, незаконно проникла до будинку, який належить потерпілому ОСОБА_6 , звідки намагалась повторно, таємно викрасти грошові кошти у сумі 400 (чотириста) гривень, які взяла з гаманця, який був залишений у кімнаті будинку та намагалась покинути будинок, однак не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від ї волі, оскільки була виявлена та затримана на місці скоєння злочину власником при спробі вийти з будинку.

Таким чином, ОСОБА_4 інкримінується незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, вказала, що дійсно в час та день, який вказаний у обвинувальному акті проникла до квартири по АДРЕСА_2 та намагалась викрасти з гаманця грошові кошти у сумі 400 (чотириста) гривень, однак при спробі вийти з будинку була виявлена власником помешкання; гроші повернула на місці потерпілому.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, однак попередньо подав заяву від 17.09.2021 про розгляд кримінального провадження у його відсутності, претензії до обвинуваченої відсутні, у зв`язку із чим просив не позбавляти останню волі (а.с.40).

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу ст.12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких злочинів.

При призначенні покарання, суд враховує особу винної, яка є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, є інвалідом другої групи з дитинства, посередньо характеризується за місцем проживання.

Окрім іншого, при призначенні покарання суд враховує думку потерпілого, який у письмовій заяві просив обрати обвинуваченій міру покарання не пов`язану із позбавленням волі.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, оскільки обвинувачена дійсно, відверто зробила висновок щодо скоєного протиправного нею діяння та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинувачених судом не встановлено.

Заслухавши думку прокурора, який наполягав на реальній мірі покарання; враховуючи письмову думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченій покарання не пов`язане із позбавленням волі; обвинувачену, яка як в судових дебатах та і в останньому слові просила суворо не карати; захисника - адвоката ОСОБА_5 , яка висловила позицію щодо призначення покарання із застосуванням положень ст.75, 76 КК України, враховуючи ряд пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, практику Європейського суду з прав людини, приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації, та має на меті не лише кару, але й виправлення обвинуваченої, суд вважає за необхідне призначити останній покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Окрім іншого, судом встановлено, що вироком Горохівського районного суду Волинської області від 29.07.2021 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України, останню звільнено від відбуванням покарання з випробуванням із встановленням іспитового терміну 1 (один) рік. Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 26.08.2021 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою; визнано останню винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового терміну тривалістю 2 (два) роки. Суд звертає увагу на те, що злочин за ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинила 07 липня 2021 року, тобто до постановлення вироків Горохівського районного суду Волинської області та Любешівського районного суду Волинської області. А тому, суд вважає, що остаточну міру покарання відносно ОСОБА_4 необхідно застосовувати на підставі ч. 4 ст.70 КК України.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а також позицію потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні, що вбачається із поданої ним заяви до суду, матеріальних претензій до обвинуваченої не має завдана шкода відшкодована, шляхом повернення викраденого майна, враховуючи досудову доповідь органу пробації та практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а скасування арешту майна відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинувачених.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавленні волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та невідбутого покарання за вироком Горохівського районного суду Волинської області від 29.07.2021 року; вироком Любешівського районного суду Волинської області від 26.08.2021 року, визначити до відбуття ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона, протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши її з-під варти негайно з зали суду.

Речові докази:

- жіночу сумочку темного кольору із шкірзамінника, пакет документів та фотокарток, тестер парфумів у скляній ємкості, що поміщено до сейф пакету №7294901; мобільний телефон марки «Нокіа» білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 без сім-карток, жіночий гаманець червоного кольору, у якому знаходиться паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_4 , довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії , дублікат довідки з ідентифікаційним кодом; грошові кошти в сумі: чотири купюри номіналом двісті гривень, одна купюра номіналом сто гривень, дві купюри номіналом по п`ятдесят гривень, чотири купюри номіналом по десять гривень, сім купюр номіналом по п`ять гривень, дві купюри номіналом по дві гривні, чотири гривні копійками, п`ятдесят копійок, які поміщено до сейф пакету №INZ 3015845 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - повернути за належністю ОСОБА_4 ;

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 в дохід держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок судових витрат за проведення дактилоскопічної експертизи СЕ-19/103-21/5987-Д від 06.08.2021 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1