Справа № 639/6963/21
Провадження № 1-в/639/524/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «ХВК (№18)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за клопотанням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.05.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі ,

про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_5 вказував, що він відбув необхідну частину покарання для застосування пільги, передбаченої статтею 81 КК України, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.

Представник ДУ «ХВК (№18)» проти задоволення клопотання не заперечував.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його передчасність. Зазначив, що хоча за час відбування покарання ОСОБА_5 з метою стимулювання правослухняної поведінки був заохочений, проте, своєю поведінкою та ставленням до праці, на теперішній час не довів свого виправлення.

Вислухавши прокурора, представника ДУ «ХВК (№18)», пояснення засудженого та його захисника, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
За змістом ч.2, п. 2 ч. 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 засуджений: вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки ; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.05.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 71, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 15.08.2018 року, кінець строку відбування покарання 15.03.2022 року.
На момент розгляду клопотання станом на 23.11.2021 року, засуджений відбув 3 роки 3 місяці 10 днів, невідбута частина строку покарання становить 3 місяці 20 днів.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.08.2018 року.

З 16.08.2018 року по 30.08.2018 року перебував у державній установі «Харківській слідчий ізолятор». За період перебування режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.

З 30.08.2018 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». Порушував режим відбування покарання, за що мав 1 (одне) стягнення 7 діб ДІЗО. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом та Правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався 6 (шість) разів.

Згідно характеристики ОСОБА_5 від 26.10.2021р. зазначено, що засуджений характеризується позитивно.

Водночас, згідно цієї є характеристики ОСОБА_5 до праці ставиться не завжди з відповідальністю. Доручену йому роботу виконує під контролем адміністрації. За характером хитрий та скритний. При проведенні бесід виховного характеру прямих відповідей уникає, не відкривається, на запитання відповідає стислими одноманітними фразами. Вимоги адміністрації колонії виконує під контролем.

Крім того, на виконання вищенаведених роз`яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від №2 від 26.04.2002 року та узагальненні ВССУ від 01.04.2017р., судом було досліджено дані про поведінку та ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання та встановлено таке.

При цьому згідно характеристик засудженого від 30.10.2019р., 17.06.2020р. та 27.01.2021р. ОСОБА_5 характеризувався посередньо, п`ять заохочень було застосовано до нього з метою стимулювання правослухняної поведінки. (ч. ІІ а. 49, 62, 86 о.с.)

За змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.

30.10.2019р. на засіданні комісії ХВК-18 (протокол №43) розглядалось питання щодо можливості переводу ОСОБА_5 в колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засуджених згідно ст. 100 КВК України, та відповідно рішення комісії засудженому відмовлено в переведенні, так як він не стає на шлях виправлення. (а. 51 частини 2 о.с.)

17.06.2020 року на засіданні комісії ХВК-18 (протокол №21) розглядалось питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, та було прийнято рішення про відмову у представленні до суду матеріалів щодо заміни ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким, адже він не став на шлях виправлення. (а.с. 64 частини ІІ о.с.).

27.01.2021р. рішенням комісії ДУ «ХВК (№18)» (протокол №3)було відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , тому що він не довів свого виправлення. (а.с. 88 частини ІІ о.с.)

Лише 30.06.2021р. на засіданні комісії ДУ «ХВК (18)» (протокол №21) було прийнято рішення про переведення засудженого ОСОБА_5 до дільниці соціальної реабілітації, оскільки засуджений стає на шлях виправлення. (а.с. 98 частини ІІ о.с.) Тобто, відсутні навіть висновки про те, що засуджений став на шлях виправлення.

У суду немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

При цьому ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, в тому числі проти власності (ч. 3 ст. 185 КК України), звільнявся від відбування покарання за його вчинення з іспитовим строком та в подальшому вчинив аналогічний корисливий злочин, за який на теперішній час відбуває покарання, що свідчить про стійку антисоціальну настанову ОСОБА_5 на скоєння злочинів та низьку ефективність застосування до ОСОБА_5 заохочувальних заходів.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_5 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що більшу частину строку відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, мав стягнення, а тому суд приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим в задоволення клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова

Суддя ОСОБА_1