КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000377 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, відповідно до ст. 89 КК України, не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 05 лютого 2021 року приблизно о 13 год. 00 хв. з метою таємного викрадення чужого майна з житла, для особистого збагачення, прибув до буд. АДРЕСА_2 , де піднявшись на десятий поверх вказаного будинку, підійшовши до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та переконавшись, що в квартирі нікого немає, за допомогою раніше підготовлених для вчинення злочину відмичок підібрав ключ до замка вхідних дверей та таємно проник до зазначеного житла, в якому зберігалося майно ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 за вище вказаною адресою, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, знаходячись в одній з кімнат трьохкімнатної квартири таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: чорну сумку для ноутбука марки «Continent», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, ігрову приставку марки «Sony» моделі «PS 4» з одним ігровим джойстиком вартістю 10 081,82 грн, диски до ігрової приставки «GOD of WAR», вартістю 574 грн, «Horison zero dawn» вартістю 599 грн, ноутбук марки «ACER» моделі «Swift 3 SF314-58-54C1» вартістю 19 999 грн, а всього на загальну суму 31 253,82 грн.
Після чого, ОСОБА_7 разом з викраденим майном залишив приміщення квартири потерпілого ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на загальну суму 31 253,82 грн., тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло.

На рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просять вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити останньому покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання є таким що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок його надмірної суворості.

Так, згідно доводів апеляційних скарг, суд першої інстанції не врахував належним чином, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв слідству, відшкодував завдану шкоду, як моральну так і матеріальну.

При цьому потерпілий просить врахувати, що ОСОБА_7 попросив у нього пробачення та повністю розрахувався з ним за пошкоджені двері, у зв`язку з чим вважає, що обвинувачений може стати на шлях виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.

Адвокат ОСОБА_6 просить також врахувати і дані про особу обвинуваченого, який одружений, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, має тяжку невиліковну хворобу, примирився з потерпілим.

Крім того, захисник вважає незаконним посилання суду першої інстанції у вироку на наявність у ОСОБА_7 судимостей у минулому, оскільки вони є погашеними у відповідності до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони і в поданих апеляційних скаргах.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, що також адвокатом ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 не оспорюється.

Що стосується доводів вказаних апеляційних скарг про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянтів, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, із середньою спеціальною освітою, не одружений, на час постановлення вироку офіційно не працевлаштований, встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують. Також судом враховано і ті обставини, що ОСОБА_7 з потерпілим примирився, відшкодував завдані збитки, попросив у останнього вибачення.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень поєднане з проникненням у житло, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому остаточне покарання у розмірі трьох років позбавлення волі, яке є мінімальним покарання визначеним санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Відомостей щодо наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, а саме дружини, матеріали провадження не містять. Не надано відповідних доказів і стороною захисту.
Також, надані суду матеріали не містять відомостей про неможливість відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за станом здоров`я.
Що стосується доводів захисника про працевлаштування обвинуваченого, то колегія суддів ставиться до них критично та вважає, що ця обставина не вказує на можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства виходячи з того, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 повідомив, що знайшов місце роботи водієм у службі таксі, в суді апеляційної інстанції надав довідку згідно якої він з 01 червня 2021 року працює на посаді адміністратора кафе.
Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі було враховано дані про його особу, позицію потерпілого, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого.
Є безпідставними і доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу того, що судом першої інстанції не прийнято до уваги відшкодування ОСОБА_7 завданих збитків та сприяння слідству. Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом надано оцінку вказаним обставинам з обґрунтуванням мотивів, чому вони не приймаються судом, як обставини, які пом`якшують покарання.
Також, слід зазначити, що судом першої інстанції не посилався на минулу судимість ОСОБА_7 , а лише вказав, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності.
За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_7 , без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3