УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за № 0001972 від 06.11.2021 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, немаючого місця реєстрації на території України, та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим відділом Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001972 від 06.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187 КК України.

Так, Так, 06.11.2021, близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_5 перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 88, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка направлялась в бік торгового центру «Citi Center». У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном ОСОБА_8 , а як спосіб досягнення своєї злочинної мети останній вирішив пригрозити застосуванням насильства, а саме застосувати ніж, який останній заздалегідь підготував, як знаряддя для вчинення ним кримінального правопорушення. У якості предмета свого злочинного посягання ОСОБА_5 визначив цінні речі, які могла при собі мати ОСОБА_8 .

Приступивши до реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_8 дістав заздалегідь підготовлений ніж та демонструючи його спрямував в сторону останньої, при цьому наказавши потерпілій віддати належний її рюкзак, вартістю 800 гривень, в якому знаходились навушники, вартістю 500 гривень, банківська картка АТ «Укрсиббанк», на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 7600 гривень.

Перебуваючи поряд із потерпілою, ОСОБА_5 скеровував в бік ОСОБА_8 ніж, погрожуючи їй фізичною розправою, яку ОСОБА_8 сприйняла як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, схопив рюкзак останньої, та заволодівши ним почав перевіряти його вміст. Розуміючи фізичну перевагу нападника над собою, ОСОБА_8 відпустила рюкзак та не чинила опір, а ОСОБА_5 таким чином відкрито заволодів майном ОСОБА_8 , тобто рюкзаком, вартістю 800 гривень, в якому знаходились навушники, вартістю 500 гривень, банківська картка АТ «Укрсиббанк», на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 7600 гривень.

В той час, як ОСОБА_5 перевіряв вміст викраденого у ОСОБА_8 рюкзака, потерпіла ОСОБА_8 вирвала у нього свій рюкзак та почала бігти і кликати про допомогу.

ОСОБА_5 почав переслідувати ОСОБА_8 , однак, злякавшись, що його злочинні дії будуть викриті, разом з викраденим майном, а саме банківською карткою АТ «Укрсиббанк», на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 7600 гривень, з місця вчинення нападу зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7600 гривень 00 копійок.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 посилається на наступне.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Так, ОСОБА_5 підозрюється вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке за результатами розгляду справи у суді йому може бути призначено покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, також останній сім`ї та утриманців не має, постійного місця реєстрації та мешкання на території України та м Одеса не має, є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, тому міцні соціальні зв`язки у нього відсутні, крім того, після скоєння кримінального правопорушення останній намагався зникнути з місця скоєння кримінального правопорушення, тому він може мати намір уникнути кримінальної відповідальності, а також не прибути до суду за судовим викликом. Тобто встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на думку слідчого, існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні.

Також, як вказує слідчий, існує ризик, передбачений п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він офіційно не працевлаштований, засоби його існування не відомі.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував, щодо обрання такого суворого запобіжного заходу зазначивши, що запобігти зазначеним ризикам можливо застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту. Підозрюваний бажає співпрацювати з органом досудового розслідування.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні існування ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, а саме вчинення злочину з застосуванням насильства, а також характеризуючі дані підозрюваного, відповідно до яких останній є громадянином іншої держави, офіційно не працює, міцних соціальних зв`язків не має, постійного місця реєстрації на території України не має, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на потерпілу в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний знаючи потерпілу, має реальну можливість здійснювати вплив на останню, схиляючи її до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Що стосується ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що органом досудового розслідування не зазначено в який спосіб підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.
Разом з тим, слідчий суддя вважає не доведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, так як підозрюваний раніше не судимий та притягається до кримінальної відповідальності вперше.
Виходячи з викладеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження за № 0001972 від 06.11.2021року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи, а саме з 06.11.2021 року та діє до 04.01.2022 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1