Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/710/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2021 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 14.11.2021 року включно, без визначення застави
В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу міськрайонного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо останнього змінити, винести нове рішення, обравши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що ухвала суду є немотивованою та необґрунтованою. Вважає, що ОСОБА_8 утримується під вартою вже понад розумні строки, без реального обгрунтування ризиків. Можливості впливати на хід судового слідства у нього не має, вплинути на свідків також, так як основні свідки очевидці вчинення злочину вже досудовим слідством допитані та проведені з даними особами всі необхідні слідчі дії. Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання у АДРЕСА_1 , де мешкає його сім`я, зважаючи на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою без вирішення справи по суті, вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. Крім того, відповідно ст.182 ч.5 п.3 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому, враховуючи обставини кримінального провадження вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу в розмірі 150 000 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Крім цього, застосовуючи до обвинуваченого альтернативний запобіжних захід у вигляді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент.

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №00001520 щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченого за ч. 4 ст.187 КК України та ОСОБА_10 обвинуваченого за ч. 4 ст.187 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2021 щодо ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.11.2021, без визначення застави. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що, зокрема карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187 КК України. Крім того, ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілих, зокрема, перебуваючи на свободі, матиме можливість визначити з іншими обвинуваченими спільний план заходів надання свідчень у провадженні, в тому числі повідомлення неправдивих обставин щодо власних дій з метою уникнення кримінальної відповідальності та, які наразі судом не допитані, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Також, ОСОБА_8 може вчинити інші подібні кримінальні правопорушення, пов`язані із вчиненням майнових корисливих злочинів, так як останній суспільно-корисною діяльністю на момент застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не займався, раніше судимий, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши в дебатах захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1,ч.2ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарнатовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.
Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №00001520 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останній обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством та погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого організованою групою, які закон класифікує як особливо тяжкі злочини, що, зокрема карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187 КК України.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років, не працює, не має постійного джерела доходу, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, оскільки, перебуваючи на свободі, матиме можливість визначити з іншими обвинуваченими спільний план заходів надання свідчень у провадженні, в тому числі повідомлення неправдивих обставин щодо власних дій з метою уникнення кримінальної відповідальності та, які наразі судом не допитані, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, ОСОБА_8 , усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Більш того, на існування такого ризику, як можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , свідчать відомості про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення.
Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано відповідних та належних документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Окрім того, суд першої інстанції під час розгляду питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою врахував ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Також, суд першої інстанції врахував рішення Європейського суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року в якому зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі судового розгляду не зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Доводи апелянта про те, що судом не було враховано низки рішень Європейського суду з прав людини щодо того, що сама по собі тяжкість обвинувачення та можливого покарання не може бути обґрунтуванням продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, враховуючи наведене вище,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку проте, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, більш м`які запобіжні заходи будуть недієвими та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ним злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування, надали суду право зробити висновок про необхідність продовження запобіжного заходу без визначення розміру застави, як альтернативного його виду.
Отже, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2021 щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4