Дата документу 15.09.2021 Справа № 937/5686/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/5686/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/815/21 Доповідач 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

представника заявника адвоката ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11»,

розглянула 15 вересня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 00001039 від 03.06.2020 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 00001039 від 03.06.2020, в якій просив поновити строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження №00001039 від 03.06.2020 та скасувати постанову від 25.05.2021 слідчого Другого слідчого відділу Територіального управляння ДБР, розташованого у м. Мелітополь, підполковника ДБР ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження №00001039 від 03.06.2020.

В обґрунтування поданої скарги заявник вказав, що слідчим Другого слідчого відділу Територіального управляння ДБР, розташованого у м. Мелітополі, підполковником ДБР ОСОБА_8 здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №00001039 від 03.06.2020 за ст.120 КК України, де потерпілим є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Так, 07.06.2021 від свого клієнта адвокатом ОСОБА_6 було отримано копію постанови слідчого від 25.05.2021 про закриття зазначеного кримінального провадження. Таким чином, існують поважні причини для поновлення строку на оскарження постанови слідчого, адже адвокат ОСОБА_6 , як представник потерпілого отримав відомості про її існування лише 07.06.2021. Адвокат ОСОБА_9 вважав оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Підстави для закриття кримінального провадження слідчим сформульовані наступним чином: «проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 отримав самостійно, шляхом самостійного нанесення тілесних ушкоджень у вигляді подряпин в області передпліччя лівої руки, які не становили загрози його життю у момент їх спричинення, та були вчинені ОСОБА_7 з метою привернення до себе уваги посадових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для поліпшення умов його утримання, що виключає склад будь-якого злочину у події, яка розслідувалася у кримінальному провадженні». Із викладеного заявник вважав, що можливо зробити висновок, що органом досудового розслідування розслідувалася лише подія отримання потерпілим тілесних ушкоджень, а не те, на що скаржився потерпілий у своїй заяві про вчинення щодо нього кримінального правопорушення посадовими особами установи, де він утримувався, а саме тортур, знущань, замаху на життя, нелюдського поводження, незаконного тримання у одиночній камері тощо. Між тим, у своїй заяві в порядку ст.214 КПК України ОСОБА_7 повідомляв саме про те, що до нього застосовувалися тортури, нелюдське поводження, знущання тощо. У випадку здійснення досудового розслідування кримінального провадження №00001039 від 03.06.2020 цього не відбулося, чим порушені права потерпілого на якісне розслідування за його заявою. Таким чином, досудове розслідування у даному кримінальному провадженню проведено неповно, органом досудового розслідування не вжито всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 00001039 від 03.06.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, оскільки нанесення тілесних ушкоджень у вигляді подряпин в області лівого передпліччя не становило загрози життю ОСОБА_7 , а тому дії заявника не можуть кваліфікуватися, як замах на самогубство.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, зазначає, що вказане рішення слідчого судді є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що органом досудового розслідування розслідувалась лише подія отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а не те, на що скаржився він у своїй заяві про вчинення щодо нього кримінального правопорушення посадовими особами установи, де він утримувався, а саме тортур, знущань, замаху на життя, нелюдського поводження, незаконного тримання у одиночній камері. Між тим, у своїй заяві в порядку ст.214 КПК України ОСОБА_7 повідомляв саме про те, що до нього застосовувалися тортури, нелюдське поводження, знущання.

Слідчий суддя не навів доводів на спростування обставин, які зазначені в скарзі на постанову про закриття кримінального провадження, зокрема, про те, що органом досудового розслідування розслідувалась лише подія отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Це сталося через дослідження слідчим суддею лише оскаржуваної постанови, а не повного та всебічного дослідження матеріалів кримінального провадження, що суперечить нормам ст.370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Також зазначає, що розгляд скарги відбувся в режимі відеоконференції, копію ухвали він отримав на електронну пошту 23.07.2021 року, апеляційна скарга була подана ним 28.07.2021 року, а тому вважає строк пропущеним з поважних причин.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Враховуючи вищевказане положення, а також те, що копію ухвали слідчого судді адвокат ОСОБА_6 отримав 23.07.2021 року, апеляційна скарга була подана ним 28.07.2021 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.284, 303, 306, 307 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінально-процесуального закону.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови повинні з`ясувати питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Правова підстава даного виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового провадження, а і підстав його закриття.

Відповідно до положень статей 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. В разі, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить ця постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважає, що вчинено кримінальне правопорушення та доводи слідчого на їх спростування.

Вказані вимоги закону при прийнятті слідчим рішення про закриття кримінального провадження були дотримані, а слідчим суддею були перевірені доводи, викладені в скарзі адвоката ОСОБА_6 .

Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження та інших матеріалів кримінального провадження, другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 КК України за заявою засудженого ОСОБА_7 щодо перевірки дій посадових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» стосовно причин його утримання в одиночній камері, що спонукало його до спроби самогубства.

В ході перевірки органом досудового розслідування було встановлено, що 02.06.2020 року до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що 02.06.2020 року, приблизно о 22 годині 36 хвилини, засуджений ОСОБА_7 , 1978 року народження, який утримувався в одиночній камері ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», наніс собі тілесні ушкодження, порізавши ліве передпліччя.

02.06.2020 року в карцері ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» проведено огляд місця події, яким встановлено що обстановка в камері не порушена, слідів боротьби, волочіння, речовини бурого кольору не виявлено, виявлено сліди зламу фрагменту кахелю на стіні камери.

03.06.2020 року від засудженого ОСОБА_7 надійшла заява щодо перевірки дій посадових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Відповідно до постанови в.о. начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_10 про поміщення засудженого ОСОБА_7 у дисциплінарний ізолятор (карцер) №342 від 22.05.2020 року, засуджений ОСОБА_7 внаслідок допущення грубого порушення встановленого порядку тримання, в порядку ст.ст.132, 134 Кримінально-виконавчого кодексу України, був поміщений в дисциплінарний ізолятор на 9 діб без виведення на роботу.

Допитаний в якості свідка співробітник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_11 пояснив, що 02.06.2020 року, близько 22 години 04 хвилин, він здійснював обхід камер утримання засуджених після оголошення відбою, під час якого засуджений ОСОБА_7 висловлюючи невдоволення умовами його утримання в карцері, вчинив собі ушкодження у вигляді подряпин лівого передпліччя. Після цього ОСОБА_7 було викликано працівника фельдшерського пункту установи, однак ОСОБА_7 відмовився від надання допомоги. Після цього він одразу доповів черговому по установі, який викликав слідчо-оперативну групу.

Допитана в якості свідка фельдшер ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_12 пояснила, що 02.06.2020 року, близько 22 години 10 хвилин, її було викликано до приміщення карцеру №1, де утримувався на той час засуджений ОСОБА_7 , який самостійно спричинив собі ушкодження у вигляді подряпин лівого передпліччя. Під час огляду ушкоджень у ОСОБА_7 було встановлено, що на лівому передпліччі наявні три лінійні порізи, які не кровоточили та життю ОСОБА_7 не загрожували. Останньому було запропоновано надати першу медичну допомогу у вигляді обробки порізів та накладення пов`язки, на що останній відмовився.

Допитаний під час досудового розслідування засуджений ОСОБА_7 пояснив, що з січня 2020 року він незаконно утримується в одиночній камері на підставі незаконної постанови винесеної начальником ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_13 та незаконно затвердженої начальником відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_14 . Через перебування в одиночній камері у нього погіршилося психічне здоров`я, у зв`язку з чим він не може контролювати свої дії та систематично допускає дисциплінарні порушення. Так, внаслідок чергового допущеного ним дисциплінарного порушення, яке він вичинив внаслідок свого психічного стану, постановою начальника установи його було поміщено до карцеру. Будучи обуреним незаконним його утриманням в одиночній камері та карцері, перебуваючи в емоційному стані він самостійно вчинив собі порізи на передпліччі лівої руки.

Крім того, 05.06.2020 року до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що 05.06.2020, приблизно о 19 годині 52 хвилини, засуджений ОСОБА_7 , 1978 року народження, наніс собі тілесні ушкодження, порізавши ліве передпліччя, лезом одноразового станка.

05.06.2020 року в карцері ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» проведено огляд місця події, яким встановлено що обстановка в камері не порушена, слідів боротьби, волочіння, речовини бурого кольору не виявлено.

Допитаний під час досудового розслідування за вказаним фактом засуджений ОСОБА_7 пояснив, що 05.06.2020 року він умисно порізав собі передпліччя лівої руки з причин незаконних дій працівників установи та нервового зриву, до якого вони його довели, утримуючи його незаконно в одиночній камері.

Крім того, 10.06.2020 року до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що 10.06.2020 року, приблизно о 08 годині 57 хвилини, засуджений ОСОБА_7 наніс собі тілесні ушкодження, порізавши ліве передпліччя.

10.06.2020 року в карцері ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» проведено огляд місця події, яким встановлено що обстановка в камері не порушена, слідів боротьби, волочіння, речовини бурого кольору не виявлено. Під час огляду місця події вилучено фрагмент металу з написом «Lion» (частина запальнички), яким ОСОБА_7 вчинив собі тілесні ушкодження.

Допитаний під час досудового розслідування за вказаним фактом засуджений ОСОБА_7 пояснив, що 10.06.2020 року він умисно злегка порізав собі передпліччі лівої руки з причин незаконних дій працівників установи та нервового зриву, до якого вони його довели, утримуючи його незаконно в одиночній камері.

Допитаний в якості свідка співробітник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_15 пояснив, що з 09.06.2020 до 10.06.2020 він перебував на добовому чергуванні. Під час вечірньої перевірки засуджених порушень виявлено не було, однак зранку було виявлено, що засуджений ОСОБА_7 вчинив собі ушкодження у вигляді подряпин лівого передпліччя. Від надання медичної допомоги ОСОБА_7 відмовився.

Допитаний в якості свідка інспектор ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_16 підтвердив показання ОСОБА_15 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 , який працює в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на посаді оперуповноваженого, пояснив, що йому відомий ОСОБА_7 , який утримується в установі та постійно порушує дисципліну, та шантажує адміністрацію установи з метою поліпшення власних умов утримання в ізоляторі.

Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 отримав внаслідок власних дій, шляхом самостійного нанесення тілесних ушкоджень у вигляді подряпин в області передпліччя лівої руки, які не становили загрози його життю у момент їх спричинення, та були вчинені ОСОБА_7 з метою привернення до себе уваги посадових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для поліпшення умов його утримання, що виключає склад будь-якого злочину у події, яка розслідувалась у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги обставини провадження та дослідивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вважає досудове розслідування таким, що було проведено неповно чи не об`єктивно.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження вимоги ст.284 Кримінального процесуального кодексу України були дотримані.

У ході розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя з`ясував правомірність підстав для закриття кримінального провадження, розглянув їх на предмет достатності і дійшов обґрунтованого висновку, що при винесенні постанови слідчий діяв у межах законодавства, ним були проведені всі необхідні слідчі дії, зібрано і вивчено необхідні матеріали та надано їм належний аналіз.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, а тому доводи апеляційної скарги захисника про неповноту проведеного досудового розслідування не є слушними.

Так, частиною 1 статті 120 КК України передбачена відповідальність за доведення особи до самогубства або до замаху на самогубство, що є наслідком жорстокого з нею поводження, шантажу, систематичного приниження її людської гідності або систематичного протиправного примусу до дій, що суперечать її волі, схиляння до самогубства, а також інших дій, що сприяють вчиненню самогубства.

Об`єктом злочину є життя та здоров`я особи.

З об`єктивної сторони злочин характеризується: 1) діянням у формі: а) жорстокого поводження з особою; б) шантажу; в) примусу до протиправних дій; г) систематичного приниження людської гідності потерпілого; 2) наслідками у вигляді доведення особи до: а) самогубства, б) замаху на самогубство; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням і наслідками.

Жорстоке поводження - це безжалісні, грубі діяння особи, які завдають потерпілому фізичних чи психічних страждань (мордування, систематичне заподіяння тілесних ушкоджень чи побоїв, позбавлення їжі, води, одягу, житла тощо).

Шантаж - це погроза розголосити відомості, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (наприклад, відомості про хворобу, позашлюбні стосунки тощо). Ці відомості можуть як відповідати дійсності, так і бути помилковими. Важливо, що вони мають такий характер, що потерпілий не бажає їх розголошувати.

Примус до протиправних дій - це фізичний або психічний вплив на особу з метою спонукання її до дій, вчинення яких заборонене законодавством. Такий вплив може полягати в застосуванні фізичного або психічного насильства щодо потерпілого або близьких йому осіб, погрозі знищення або пошкодження майна тощо.

Систематичне приниження людської гідності - це тривале принизливе ставлення до потерпілого (постійні образи, глум над ним тощо).

Разом з цим, самогубство - це умисне позбавлення себе життя. Жорстоке поводження може проявитися у безжальних, грубих діяннях винного, які спричиняють потерпілому фізичні чи психічні страждання - мордування, позбавлення їжі, ліків, води, сну, одягу, житла, систематичне нанесення тілесних ушкоджень чи побоїв, примушування до вчинення дій сексуального характеру тощо.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом або необережністю. Особа може бажати настання наслідків у вигляді самогубства потерпілого або замаху на самогубство, не бажати, але свідомо їх припускати чи легковажно розраховувати на їх відвернення, або не передбачати можливості таких наслідків, за умови, що вона могла і повинна була це передбачити. Якщо особа не передбачала і не могла передбачити самогубства або замаху на самогубство з боку потерпілого, відповідальність за доведення до самогубства наставати не може.

Між тим, не можуть кваліфікуватися за ст.120 КК випадки самогубства внаслідок вчинення щодо особи будь-яких законних дій (наприклад, правомірного звільнення з роботи), а також унаслідок повідомлення хоча й таких, що принижують гідність особи, але правильних, таких, що відповідають дійсності відомостей (за умови, що вони повідомлялися не в образливій чи цинічній формі).

За наданими матеріалами, 02.06.2020 року черговий СІЗО повідомив про факт нанесення ОСОБА_7 собі тілесного ушкодження.

Зміст протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення зафіксовано звернення ОСОБА_7 щодо факту одиночного поміщення у камеру СІЗО, що його спонукало до спроби самогубства.

Дане звернення мало місце безпосередньо з боку ОСОБА_18 03.06.2020 року о 00.01 год. і того ж дня були внесені відомості до ЄРДР з зазначенням і повідомлення від 02.06.2020 року. Відображені ОСОБА_7 у відповідному повідомленні обставини отримали у ЄРДР правову кваліфікацію за ч.1 ст. 120 КК України.

Отже, в рамках даного провадження з 03.06.2020 року за повідомленими, зокрема ОСОБА_7 обставинами і проводилося досудове розслідування.

05.06.2020 року ОСОБА_7 звернувся із заявою про вчинення щодо нього посадовими особами ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» тортур, знущань, замаху на життя та незаконне тримання його у одиночній камері.

При цьому, за змістом неодноразових пояснень ОСОБА_7 , зокрема і власноручних останній вказує на самостійні поранення руки, що пов`язує із діями працівників СІЗО, які полягають у поміщенні його до одиночної камери.

Проте, під час досудового розслідування було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 на законних підставах тримався у одиночній камері, про це свідчать наявні в матеріалах справи копії постанов начальника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» про переведення останнього до одиночної камери та про поміщення засудженого у дисциплінарний ізолятор внаслідок грубого порушення ОСОБА_7 встановленого порядку тримання, в порядку ст.ст.132, 134 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Крім того, стаття 120 КК може бути застосована лише за умови, що жорстоке поводження з особою, шантаж, примус до протиправних дій або систематичне приниження людської гідності мало наслідком самогубство (позбавлення себе життя) або замах на самогубство (спроба позбавити себе життя). При цьому є необхідним, щоб потерпілий свідомо бажав позбавити себе життя. Винний при цьому не здійснює жодних дій, які безпосередньо спричиняють смерть потерпілому.

Однак, органом досудового розслідування було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 спричинив собі тілесні ушкодження в області передпліччя лівої руки, які не становили загрози його життю в момент їх спричинення, а носили лише імітаційний характер спроб самогубства та були спричинені не з метою позбавлення себе життя, а з метою привернення до себе уваги посадових осіб установи для поліпшення умов його тримання. Про це також додатково свідчать пояснення фельдшера ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_12 , яка зазначила, що лінійні порізи в області лівого передпліччя не загрожували життю ОСОБА_7 . Більш того, останньому було запропоновано надати першу медичну допомогу у вигляді обробки порізів та накладення пов`язки, на що він відмовився.

Таким чином, висновки слідчого про відсутність в діях посадових осіб ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.120 КК України не можна визнати вочевидь безпідставними, а тому рішення слідчого про закриття кримінального провадження №00001039 є законним і обґрунтованим. Між передбаченою у ст.120 КК України поведінкою винного і самогубством або замахом на самогубство потерпілого повинен бути причинний зв`язок. Відсутність такого зв`язку виключає відповідальність за ст.120 КК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, належним чином перевірив законність прийнятої постанови про закриття кримінального провадження №00001039 та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування вказаної постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею була досліджена тільки постанова про закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя обґрунтував своє рішення на підставі ретельного вивчення матеріалів кримінального провадження, з належним мотивуванням. Тому твердження апелянта про незаконність судового рішення є необґрунтованими.

Посилання на те, що слідчим були проведені не всі слідчі дії є безпідставними, адже слідчий вжив усіх заходів в достатньому об`ємі щодо встановлення фактичних обставин справи. Постанова слідчого від 25.05.2021 року ґрунтується на нормах закону та відповідає ст.110 КПК України.

Крім того, у відповідності до ст.95 КПК України сторони наділені правом самостійного збирання доказів, чим сторона захисту не скористалась.

Заявником не наведено обставин або доказів, які б не були предметом дослідження в ході досудового розслідування і спростовують або ставлять під сумнів мотиви, наведені в оскаржуваній постанові, доводи скарги базуються на суб`єктивній думці захисника, яка фактично ґрунтується на непогодженні з самим рішенням слідчого, постановленим у даному провадженні, а не з встановленими обставинами справи чи неповнотою досудового розслідування та фактично зміст як первісної скарги адвоката ОСОБА_6 до слідчого судді, так і апеляційної скарги полягає у незгоді із процесуальними діями органу досудового розслідування у рамках кримінального провадження №00001039.

Крім того, внесення відомостей до ЄРДР з визначенням правової кваліфікації є прерогативою органу досудового розслідування і, в даному випадку, не протирічить заявленим ОСОБА_7 обставинам.

За наведених обставин, перевіривши ухвалу слідчого судді у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчим суддею при розгляді скарги адвоката ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст.306, 307 КПК України, тому оскаржуване рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 00001039, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4