справа № 334/7220/19
н/п 1-кп/336/628/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя після апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції від 07.04.2021 розглядається вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, а ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати.

Сторона захисту вважала за можливе застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вважаючи необґрунтованими доводи клопотання щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до таких висновків щодо заявленого клопотання.

Обвинуваченому на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 31.05.2019 та вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.

За положеннями ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.2 ст. 331 КПК України).

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Частина 5 статті 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовнопідходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Однак за доводами клопотання існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обгрунтовано виключно виходячи з тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та тяжкості покарання, що йому загрожує, що є неприпустимим за наведених вище підстав, при цьому, прокурор не навів жодних переконливих мотивів щодо неможливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та заявленого прокурором клопотання, позиція прокурора зводиться до того, що передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики наразі продовжують існувати та не змінилися.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про достатню ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Зокрема, тяжкістю можливого для ОСОБА_6 покарання прокурор обґрунтовує ризик його переховування від суду.

Дійсно, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливого тяжкого злочину та вчиненні закінченого замаху на вчинення особливого тяжкого злочину, за що йому загрожує найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі.

Натомість, як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Більш того, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний зі строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був затриманий 30.05.2019 року та по теперішній час (майже 2,5 роки) тримається під вартою.

Вказана обставина, на думку суду, зменшує ризик переховування настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Наразі ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків, зменшилися, адже потерпіла ОСОБА_8 (матір обвинуваченого та загиблого ОСОБА_9 ) померла, інший потерпілий ОСОБА_10 на теперішній час у м. Запоріжжі постійно не мешкає, а тому усунути ризик незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_10 та свідків, які, виходячи із змісту оголошеного обвинувального акту, не є очевидцями подій, можливо шляхом застосування більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Суд звертає також увагу на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

На підставі викладеного, зваживши всі обставини в їх сукупності, в тому числі строк перебування обвинуваченого під вартою, тривалий строк судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, до затримання був офіційно працевлаштований, що свідчить про достатні соціальні звязки, суд доходить до висновку, що запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту із, зокрема, забороною обвинуваченому залишати цілодобово житло за адресою реєстрації його постійного місця проживання ( АДРЕСА_1 ), спілкуватися з потерпілим, свідками, що буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього, як на обвинуваченого, відповідних процесуальних обов`язків.

У зв`язку зі зміною запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_6 слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 331, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою та застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, визначивши строк дії цієї ухвали по 15 січня 2022 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

1) прибувати в суд за першим викликом;

2) повідомляти суду про зміну свого місця проживання;

3) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками по даному кримінальному провадженню.

Звільнити негайно з-під варти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 181КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Цю ухвалу передати для виконання відділу поліції ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язавши названий орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладанням вищеперелічених обов`язків.

Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Термін дії обов`язків, покладених судом на обвинуваченого визначити в межах дії запобіжного заходу, тобто до 15 січня 2022 року включно.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає виконанню після її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3