Справа № 585/2756/21
Номер провадження 1-кс/585/830/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м.Ромни

Слідчий суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

21 вересня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , на постанову про закриття кримінального провадження, в резолютивній частині якої заявник просить: скасувати постанову від 31.07.2021 дізнавача СД Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000161 від 02.06.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В обґрунтування скарги вказано що 31 липня 2021 року дізнавач СД Роменського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_4 виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження № 0000161 від 02.06.2021 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Вказану постанову потерпіла ОСОБА_3 до сьогодні не отримала, про винесення постанови вона, як представник дізналася 7 вересня 2021 року. Постанову вважає необґрунтованою. Підставою для закриття дізнавач вказав відсутність прямого умислу та мотиву ОСОБА_5 на заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Вона не погоджується з таким висновком дізнавача оскільки вважає, що в діях ОСОБА_5 маються ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Посилається на ст. 24, 25 КК України. Також вказує, що очевидним є те, що ОСОБА_5 схопивши потерпілу ОСОБА_3 за праве плече та штовхнувши її, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання. Вказане свідчить про наявність суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення і вини у формі непрямого умислу. Крім цього слідчий не дослідив всіх обставин кримінального правопорушення, оскільки не провів слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_6 , та не призначив судово-медичну експертизу за наслідками експерименту. Крім цього викладає зауваження діагноз, оскільки в медичний документації та у висновку експерта він різний, що викликає потребу у проведенні повторної судово-медичної експертизи.

В судовому засіданні ОСОБА_7 підтримала скаргу та її обґрунтування і підтвердила обставини наведені в ній.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_2 підтримав скаргу та її обґрунтування і просила задоволити. Підтримала обґрунтування наведені в заяві. Додатково пояснила, що прямий умисел, на її думку підтверджений тим, що ОСОБА_5 є фізично сильніший, є чоловіком, умисно схопив потерпілу за плече для того щоб сильніше штовхнути і штовхнув від чого та впала. Розуміючи своєю фізичну перевагу і вчиняючи такі дії, ОСОБА_5 розумів і наслідки такого діяння.

Дізнавач СД Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 в судовому засіданні 24 вересня 2021 року заперечував проти задоволення скарги. Пояснив що постанова про закриття провадження правомірна, за ст. 125 КК України відповідальність настає лише у випадку встановлення прямого умислу,а в даному випадку прямий умисел відсутній. В наступні засідання ОСОБА_4 не прибув.

Прокурор в судове засідання не прибув.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, яка складена 31 липня 2021 року кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000161 від 02.06.2021 року закрито у зв`язку з відсутністю в складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В обґрунтування такого рішення слідчий вказав, що в діях ОСОБА_5 відсутній прямий умисел так як останній чинив сварку з ОСОБА_8 , а ОСОБА_3 стала між ними. В ході сварки вся увага ОСОБА_5 була направлена на ОСОБА_8 , які обидва перебували у збудженому стані та коли ОСОБА_3 стала між ними, ОСОБА_5 продовжуючи сварку з ОСОБА_8 з метою наблизитися до ОСОБА_8 , відштовхнув ОСОБА_3 в бік, яка не втримала рівноваги та впала на землю. Тобто в діях ОСОБА_5 не було прямого умислу та мотиву заподіяти ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Так у КК України не передбачено складу злочину за легке тілесне ушкодження з необережності, відповідно до чинного законодавства в діях ОСОБА_5 не встановлено складу кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Крім цього в постанові дізнавач вказує, що ч.1 ст. 125 КК України визначає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або не прямим умислом. В діях ОСОБА_5 відсутній прямий умисел так як останній чинив сварку з ОСОБА_8 , а ОСОБА_3 стала між ними. В ході сварки вся увага ОСОБА_5 була направлена на ОСОБА_8 , які обидва перебували у збудженому стані та коли ОСОБА_3 стала між ними, ОСОБА_5 продовжуючи сварку з ОСОБА_8 з метою наблизитися до ОСОБА_8 , відштовхнув ОСОБА_3 в бік, яка не втримала рівноваги та впала на землю. Тобто в діях ОСОБА_5 не було прямого умислу та мотиву заподіяти ОСОБА_3 тілесних ушкоджень… Так як КК України не передбачено складу злочину за легке тілесне ушкодження з необережності, відповідно до чинного законодавства в діях ОСОБА_5 не встановлено складу кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні також досліджені матеріали кримінального провадження, з яких вбачається, що підтвердження отримання потерпілою ОСОБА_3 повідомлення про закриття кримінального провадження відсутнє.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Отже, при прийнятті рішення дізнавач вирішив питання про відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України оскільки вважав, що дії ОСОБА_5 вчинені з необережності.

В той же час дізнавач не врахував що непрямий умисел і необережність це різні складові суб`єктивної сторони злочину, які нормами КК України розмежовані, тому що визначення непрямого умислу міститься в ч.3 ст. 24 КК України, а зміст поняття необережність міститься в ст. 25 КК України.

За таких обставин приходжу до висновку, що при прийняття рішення постанови про закриття кримінального провадження, дізнавач не вирішив питання про наявність у діях ОСОБА_5 непрямого умислу, а тому на думку слідчого судді прийняв не в повній мірі обґрунтоване рішення про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Враховуючи викладене, прийнята слідчим постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 303, 304, 306, 307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Скаргу на ОСОБА_2 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задоволити.

Скасувати с постанову від 31.07.2021 дізнавача СД Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000161 від 02.06. 2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Копії ухвали суду надіслати до відома прокурору та дізнавачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26 листопада 2021 року.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1