УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.09.2021 Справа №607/15208/21 Провадження №1-кс/607/5067/2021 м.Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 05.04.2021 про закриття кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
30.08.2021 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.04.2021 про закриття кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, яку просить скасувати та зобов`язати слідчого провести у цьому кримінальному провадженні всі необхідні слідчі та інші процесуальні дії відповідно до ст.280 КПК України. На думку скаржника, викладені слідчим в оскаржуваній постанові висновки є помилковими, а проведене досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001033 від 10.09.2020 поверховим та неповним. Вважає оскаржувану постанову невмотивованою та передчасною, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджується виконання необхідних слідчих дій, спрямованих на повне встановлення обставин, викладених у заявах ОСОБА_3 про вчинення посадовими особами правоохоронних органів Тернопільської області кримінальних правопорушень, внаслідок яких щодо нього було сфальсифіковано кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, а також незаконно вилучено в рамках цього провадження його особистий паспорт громадянина України - слідчим ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 . Вказує, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , в порушення вимог КПК України, не допитано жодну посадову особу правоохоронних органів, в діях яких ОСОБА_3 вбачав наявність складу кримінальних правопорушень, в тому числі й слідчого ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , який незаконно вилучив належний ОСОБА_3 закордонний паспорт; не досліджено процесуальні документи, долучені до заяв про вчинення злочинів; не здійснено виїмки процесуальних документів з прокуратури Тернопільської області, ГУНП в Тернопільській області, Підволочиського районного та Тернопільського міськрайонного судів Тернопільської області; не здійснено інших необхідних заходів з метою належної перевірки викладеної ОСОБА_3 у заявах про вчинення злочинів, інформації. На думку скаржника, вказані обставини та зміст оскаржуваної постанови слідчого свідчать про формальний підхід до розслідування кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Одночасно ОСОБА_3 ставить питання про поновлення строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що оскаржувану постанову слідчого від 05.04.2021, він отримав 25.08.2021.
02.09.2021 на вимогу слідчого судді органом досудового розслідування надані матеріали кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив задовольнити.
Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, якщо вони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. З огляду на це, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності слідчого, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги.
Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 на підтримання поданої скарги, дослідивши долучені до скарги документи, оглянувши матеріали кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
За змістом ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Із пояснень особи, яка звернулася зі скаргою ОСОБА_3 вбачається, що оскаржувану постанову слідчого ним було отримано лише 25.08.2021, при цьому, будь-яких документальних підтверджень про вручення скаржнику копії постанови в інший термін, слідчому судді не надано.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що строк на оскарження постанови третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.04.2021, особою, яка подала скаргу, не пропущено.
Частиною 3 статті 8 Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в ст.21 КПК України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до положень ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В ході судового розгляду слідчим суддею встановлено, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001033 від 10.09.2020. Постановою слідчого від 05.04.2021, зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.
З матеріалів кримінального провадження № 0001033 від 10.09.2020 та змісту оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що ним було проаналізовано зміст заяв ОСОБА_3 про вчинення на його думку кримінальних правопорушень; встановлено, що слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 проводилось досудове розслідування кримінального провадження №0000455, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України та досліджено прийняті у ньому слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області рішення про застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу та продовження дії покладених на ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, серед яких і дозвіл на зберігання слідчим паспорту ОСОБА_3 для виїзду за кордон; встановлено, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. ст..369-2 КК України направлено до суду; допитано в якості свідка ОСОБА_3 ; констатовано відсутність будь-яких рішень у кримінальному провадженні №0000455 щодо зобов`язання ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_3 паспорт для виїзду за кордон, як і кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, а також перебування свідка ОСОБА_5 за межами території України.
Проте, не зважаючи на проведений об`єм роботи слідчим, слідчий суддя не погоджується з постановою слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0001033 від 10.09.2020та вважає її передчасною з таких підстав.

При вирішенні зазначеної скарги слідчий суддя враховує положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Також слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.
Положеннями п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
У ст.25 КПК України визначено, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Згідно з ч.5 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Аналіз вищенаведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч.1 ст.284 КПК України, має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Разом з тим, для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема про закриття кримінального провадження, положення ч.1 ст.94 КПК України покладають на слідчого обов`язок на підставі всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»).
При цьому, мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄСПЛ, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (рішення ЄСПЛ у справі «Алексахін проти України»).
Крім того, згідно з п.2 ч.5 ст.110 КПК України, мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу. Таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 встановлено, що слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 при закритті вказаного кримінального провадження цих та інших вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Так, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 05.04.2021 слідчим зазначено, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 не доведено факт ігнорування працівниками поліції Тернопільської області вимог щодо повернення паспорта ОСОБА_3 для виїзду за кордон та вчинення ними неправомірних дій. Крім того у мотивувальній частині постанови, слідчим наведено зміст ст..ст.8,9, 17, 94,284 КПК України, ст..62 Конституції України, науково-практичного коментаря складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, а також те, що такі критерії не знайшли свого підтвердження в ході проведення досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчий прийшов до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Втім, із досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим в рамках наданих йому повноважень не було проведено комплексу необхідних слідчих дій для належного встановлення обставин кримінального правопорушення.

Так, із матеріалів кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 вбачається, що під час проведення його досудового розслідування 10.11.2020 в порядку ст.ст.40, 41 КПК України, надавалось доручення про проведення слідчих (розшукових) дій, завданням яких було: допитати в якості свідків ОСОБА_5 , який станом на 2015 рік займав посаду слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області, та ОСОБА_6 , який у зазначений період займав посаду начальника УМВС України в Тернопільській області.

Встановлено, що на виконання вказаного доручення 08.12.2020 старшим оперуповноваженим в ОВС Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_7 був поданий рапорт, відповідно до якого допитати в якості свідка ОСОБА_5 не представилось можливим, оскільки останній з 2016 року перебуває за межами території України, у сполучених Штатах Америки.

Однак, слідчий суддя звертає увагу на те, що рапорт є неналежним доказом на підтвердження відповідних обставин, оскільки, відповідно до пункту 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 року № 747, рапорт належить до внутрішніх документів МВС України.

Поряд з цим стаття 133 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановленому цим Кодексом випадках для допиту чи в іншій процесуальній дії.

Крім того, стаття 135 КПК України визначає чіткий порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні. Так, частина перша вказаної статті передбачає, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Частина друга статті 135 КПК України визначає, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

За наведених даних та за відсутності у матеріалах кримінального провадження підтверджуючих даних про здійснення на виконання доручення про проведення слідчих(розшукових) дій від 10.11.2020 слідчим викликів на допит в якості свідка ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.135 КПК України, як і відсутність жодних даних про виконання зазначеного доручення в частині допиту в якості свідка ОСОБА_6 , чи встановлених даних щодо неможливості таких допитів за наявності таких обставин, викладені в оскаржуваній постанові висновки слідчого про неможливість допиту в якості свідка ОСОБА_5 , не свідчать про повне та всебічне встановлення всіх обставин, які мають істотне значення для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із досліджених судом матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим в рамках наданих йому повноважень не було проведено й інших необхідних слідчих дій для належного встановлення обставин кримінального правопорушення. Зокрема, при проведенні досудового розслідування слідчим не допитано ОСОБА_8 , в якої вилучався належний ОСОБА_3 паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ; не досліджено складений старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_5 протокол від 27.10.2015, згідно з яким мати підозрюваного ОСОБА_8 видала паспорт громадянина України ОСОБА_3 з іншим серійним номером, не надано оцінку такій розбіжності; не зазначено у постанові, чому слідчий прийняв до уваги одні докази по справі, і критично поставився до інших доказів, що унеможливило встановлення істини у кримінальному провадженні і дає підстави для висновку неповноту і необ`єктивність досудового розслідування.
Як видно, закриваючи кримінальне провадження, слідчий в оскаржуваній постанові зазначив про відсутність кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000455 від 20.10.2015, як і жодного рішення у цьому провадженні щодо зобов`язання ГУНП в Тернопільській області про повернення ОСОБА_3 паспорт для виїзду за кордон. Втім, з матеріалів кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 не вбачається, що слідчим витребовувалися чи оглядалися матеріали кримінального провадження №0000455 від 20.10.2015, в якому ОСОБА_3 оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

При цьому у матеріалах провадження немає відомостей про обставини, які об`єктивно перешкодили слідчому належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, проведення слідчих дій та безпосереднього дослідження й оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У зв`язку з цим, існують обставини, що вказують на поверховість здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, як наслідок, рішення слідчого про закриття кримінального провадження слід оцінювати як невмотивоване.
Зазначене стало наслідком передчасного і помилкового висновку слідчого про наявність підстав для закриття кримінального провадження з підстав, вказаних у постанові.
Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Таким чином, скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 05.04.2021 про закриття кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню як така, що винесена передчасно, без повного та всебічного встановлення всіх обставин, що становить безумовне порушення такої засади кримінального провадження, як законність.
При цьому, слідчий суддя вважає, що на теперішній час не вичерпано процесуальної можливості встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні шляхом проведення всіх необхідних процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001033 від 10.09.2020. В ході проведення досудового розслідування належить виконати необхідні слідчі дії та в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи.
Поряд з цим, викладена ОСОБА_3 у скарзі вимога про зобов`язання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 провести відповідно до ст.280 КПК України всі необхідні слідчі та інші процесуальні дії, визначені нормами КПК України, задоволенню не підлягає, оскільки слідчий суддя не може приймати такі рішення.
Слідчий суддя зазначає, що КПК України не передбачає повноважень слідчого судді зобов`язувати слідчого вчиняти конкретні слідчі та процесуальні дії, встановлювати строки, зобов`язувати приймати конкретні процесуальні рішення тощо. Більше того, згідно з ч.5 ст.40 КПК України встановлено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Також слідчий суддя враховує, що частиною 2 статті 307 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, які приймаються за результатами розгляду скарги.

З наведених підстав, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 110, 284, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 05.04.2021 про закриття кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.364 КК України - скасувати.
Копію ухвали з матеріалами кримінального провадження №0001033 від 10.09.2020 направити в третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, для проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001033.

В задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1