В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/204/22

Провадження № 1-кп/936/49/2022

30.03.2022 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря с/з ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Воловець кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000016 від 06.02.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Кічерний, Воловецького району, Закарпатської області, інваліда ІІ групи, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
20.10.2021 року Воловецьким районним судом Закарпатської області за ст.126-1 КК України на два роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового терміну на один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 , 15.01.2022 року близько 17:30 год., знаходячись по місцю спільного проживання зі своєю дружиною ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, погрозами фізичною розправою та намаганням її вдарити.
Крім цього, 30.01.2022 близько 17:30 год. ОСОБА_4 знаходився по місцю спільного проживання зі своєю дружиною ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , затіяв з нею сварку чим вчинив відносно ОСОБА_5 дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами.
У подальшому, а саме 05.02.2022 року близько 18:00 години ОСОБА_4 знаходячись по місцю спільного проживання зі своєю дружиною ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння затіяв сварку з своєю дружиною та вчинив відносно неї дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами та погрозами фізичною розправою.
Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_4 заподіяв своїй дружині ОСОБА_5 систематичних психологічних страждань, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, однак від дачі пояснень відмовився. Разом з тим, через те, що із потерпілою помирився, просив надати йому ще рік іспитового строку.
Потерпіла ОСОБА_5 в суді підтвердила, що її чоловік ОСОБА_4 вчиняє відносно неї психологічне насильство.
Фактичні обставини справи не оспорюються в судовому засідання ні обвинуваченим, ні іншими учасниками процесу.

З огляду на це, суд з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумніву в добровільності їх позицій, роз`яснивши, що вони в такому випадку позбавляються права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, розглянув справу за правилами передбаченими цими нормами.
Оцінюючи зібрані по справі докази, зокрема що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно систематично вчиняв щодо дружини ОСОБА_5 , з якою спільно проживає, фізичне та психологічне насильство, що призвело до фізичних або психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, а тому його дії правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України відповідно.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (нетяжкий злочин), особу обвинуваченого, котрий є інвалідом ІІ групи по зору, не працює та не має постійного джерела прибутку, має непогашену судимість, вчинив кримінальне правопорушення під час перебування на іспитовому терміні за вчинення аналогічного злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, обставина, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину та вчинення такого в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, згідно досудової доповіді, існує високий рівень ризику вчинення повторного правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства, а виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
Разом з тим, встановлено, що вказане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив під час іспитового строку, який йому було призначено згідно вироку Воловецького районного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року за ст.126-1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки та на основі ст.75 КК України звільнено від покарання з іспитовим терміном на один рік.
Згідно ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, виходячи зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин в період перебування на іспитовому терміні за вказаним вище вироком, суд вважає, що відсутні обставини, які б могли слугувати основою для рішення про застосування до нього ст. 75 КК України.
Принцип обрання остаточного покарання обвинуваченому відповідно до ч. 1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, слід обрати часткове приєднання.
Виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відтак, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності із застосуванням вимог ч.1 ст.71 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід не обирався.
З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до положень ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання згідно вироку Воловецького районного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року та остаточно засудити ОСОБА_4 до позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1