КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа№357/6782/19
Провадження №11-кп/824/ 835/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Білоцерківським міськрайонним судом Київської області матеріали кримінального провадження №0001169 відносно ОСОБА_6 ч. 3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом та застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом, у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_6 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечних діянь, а тому суд прийшов до висновку, що слід застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку зі звичайним наглядом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 року у справі № 357/6782/19, стосовно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом змінити та застосувати до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

За доводами апелянтів, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 року є необґрунтованою, винесеною усупереч вимогам ст.ст. 94, 368, 370, 513 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що застосовуючи до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судово- психіатричної експертизи № 255 від 19.06.2019 року ОСОБА_6 , в період інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, виявляв і в даний час виявляє хронічне психічне захворювання шизофренії параноїдальної. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Окрім цього апелянти вказують на те, що таким чином встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент розгляду кримінального провадження, так як він в даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
На думку апелянтів, таке твердження суду першої інстанції, а саме; що « ОСОБА_6 і в даний час виявляє хронічне психічне захворювання та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними» є дивним,оскільки на судовий розгляд справи не залучався представник психіатричного закладу (лікар-психіатр чи судово-психіатричний експерт).

Захисник та законний представник зазначають, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки листу № 1226 від 05.09.2019р. від КЗ КОР «Обласне психіатрично- наркологічне медичне об`єднання», який було долучено до матеріалів справи, та не врахував той факт, що з моменту проведення психіатричної експертизи № 255 від 19.06.2019 та судового розгляду пройшло шість місяців, на протязі яких, згідно вищевказаного листа, з 06.05.2019 року по 02.09.2019 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні у КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», був виписаний з даного медичного закладу та, як випливає з записів у медичній карті стаціонарного хворого № 1138 ПС, результатом лікування ОСОБА_6 стало поліпшення психічного стану, була усунута маячна симптоматика, покращився емоційний фон. Після лікування ОСОБА_6 був виписаний з даного медичного закладу у супроводі сестри ОСОБА_8 .
Вказане об`єднання вказало, що розгляд питання про можливість у подальшому надання ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах виходить за межі компетенції адміністрації даної установи.

На переконання захисника та законного представника, як випливає зі змісту вищевказаного листа, підстави для застосування такого виду примусового заходу медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом - відпали.

Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» апелянти вказують на те, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння корисливої спрямованості, які не мають насильницького характеру, та не пов`язані з посяганням на життя та здоров`я громадян, крім того, в процесі судового розгляду потерпіла сторона підтвердила, що майнова шкода їй відшкодована повністю і вона жодних претензій до ОСОБА_6 не має, тому на підставі викладеного просили суд застосувати до ОСОБА_6 в примусовому порядку заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання ОСОБА_6 , оскільки той проживає разом з сестрою (з законним представником), яка контролює прийом ліків та допомагає йому по домашніх справах.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подала клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, проведення якої просить доручити експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психічно-наркологічне медичне об`єднання», на вирішення яких поставити наступні питання: чи є позитивні зміни у стані психічного здоров`я ОСОБА_6 з моменту проведення останньої СПЕ, згідно висновку №255 від 19.06.2019?; чи потребує й надалі ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру примусового лікування в психіатричному стаціонарі зі звичайним наглядом?; чи можливе подальше лікування ОСОБА_6 з наданням амбулаторної психіатричної допомоги у межах адміністративно-територіальної одиниці за місцем проживання особи?

Захисник обґрунтувала своє клопотанням тим, що з моменту проведення останньої СПЕ від 22.05.2019, пройшов досить значний проміжок часу, понад два роки.
За цей час ОСОБА_6 проходив відповідне лікування з 06.05.2019 по 02.09.2019 у відділенні №16 КЗ КОР «Обласне психічно-наркологічне медичне об`єднання». Виписаний був у зв`язку з поліпшенням психологічного стану, про що захисником було долучено лист від 05.09.2019 в судовому засіданні в суді першої інстанції. По даний час ОСОБА_6 перебуває на амбулаторному лікуванні в КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №4» за місцем свого проживання та отримує відповідне лікування.
Захисник зазначає, що за понад два роки лікування стан ОСОБА_6 безперечно покращився, що, на її думку, обов`язково мало б бути дослідженим відповідними лікарями. Наразі, як стверджує захисник, його стан дозволяє перебувати ОСОБА_6 на амбулаторному лікуванні за місцем проживання й отримувати відповідне лікування. Тому захисник переконана, що доки триває апеляційний судовий розгляд, для прийняття обґрунтованого рішення суду, необхідні відомості, чи має подальша необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом чи можливе подальше лікування з надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку лікування без госпіталізації до закладу у межах адміністративно-територіальної одиниці за місцем проживання особи.

Вислухавши думку захисника, ОСОБА_6 та його законного представника, які підтримали клопотання захисника та просили його задовольнити; думку прокурора та потерпілої, які не заперечували щодо задоволення клопотання захисника, лише прокурор вказала на необхідність поставити на вирішення експертизи питання про те, чи страждає ОСОБА_6 на теперішній час хворобливим розладом психічної діяльності, якщо так, то яким, та відповідно чи потребує за своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру, якщо так, то яких саме; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи клопотання, колегія суддів доходить такого висновку.
Примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, висновку судово-медичної експертизи (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року).
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №255 від 19.06.2019, ОСОБА_6 в період інкримінованого йому суспільно-небезпечного діяння виявляв та на час поведення експертизи виявляє хронічне психічне захворювання шизофренії параноїдальної. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Таким чином, судом першої інстанції встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент розгляду кримінального провадження, так як він на час розгляду справи в суді першої інстанції не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і тому потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.
З огляду на те, що з часу проведення судово-психіатричної експертизи пройшов тривалий час (більше двох років), враховуючи обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що по справі відносно ОСОБА_6 слід призначити судово-психіатричну експертизу для визначення його психічного стану на даний час.
Проведення експертизи доручити експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психічно-наркологічне медичне об`єднання», попередивши експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Керуючись ст. 376, 242, 405КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити.
Призначити у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України амбулаторну судову психіатричну експертизу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , проведення якої доручити експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психічно-наркологічне медичне об`єднання» (Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 8).

На вирішення експертів поставити наступні питання:
1. Чи страждає ОСОБА_6 на даний час на хворобливий розлад психічної діяльності, якщо так, то який саме?
2. Чи позбавляє цей розлад ОСОБА_6 здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними на теперішній час?
3. Чи потребує на даний час, за своїм психічним станом ОСОБА_6 застосування до нього примусових заходів медичного характеру, якщо так, то яких саме?
Попередити експертів про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від проведення експертизи (ст. 385 КК України) та за завідомо неправдивий висновок (ст. 384 КК України).
Роз`яснити експертам, що згідно ч. 3 ст. 102 КПК України, якщо при проведенні експертизи будуть виявлені відомості, які мають значення для кримінального провадження і з приводу яких не ставилися питання, експерт має право зазначити про них у своєму висновку.
Надати в розпорядження експертів матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2019 р. зупинити на час проведення експертизи.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4