Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2390/19
Провадження № 1-кп/945/141/21
ВИРОК
Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000100, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, тимчасово виконуючого обов`язки командира пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.426-1КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що ОСОБА_5 16.04.2019 року укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2019 року № 65-РС та №106 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта-командира пожежного відділення пожежного взводу НОМЕР_2 окремої мотопіхотної бригади (військова частина НОМЕР_1 ) та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, таким чином з того часу останній вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою. Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо). Відтак, з 16.04.2019 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби за контрактом. Відповідно до наказу командира військової частини №161 від 10.06.2019 року молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки командира пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 160-РС від 17.09.2019 року молодшому сержанту ОСОБА_5 присвоєно чергове військове звання «сержант». Відповідно до ст.ст.29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці за своїм службовим становищем можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. За своїми військовими званнями начальниками є сержанти і старшини - для солдатів і матросів однієї з ними військової частини. Згідно ст.ст.119-120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, сержант ОСОБА_5 , як командир взводу, підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу взводу.
Так, громадянином ОСОБА_7 29.07.2019 року укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_3 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 29.07.2019 року №210/1 солдата ОСОБА_7 , призначено на посаду механіка водія військової частини НОМЕР_3 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, таким чином з того часу останній вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою. Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 139-РС від 21.08.2019 року та №246 від 03.09.2019 року ОСОБА_7 призначено на посаду пожежника 2 пожежного відділення пожежного взводу та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, відповідно до останнього наказу з 02.09.2019 року останній вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою. Згідно положень ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, (військового навчального закладу, установи тощо). Відтак, з 29.07.2019 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження військової служби за контрактом, а з 03.09.2019 року останній продовжив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до вищевикладених норм законодавства, сержант ОСОБА_5 по відношенню до солдата ОСОБА_7 станом на 23.10.2019 року був начальником за своїм службовим становищем та військовим званням, тобто вони перебували у відносинах підлеглості. Крім того, відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період. Сержант ОСОБА_5 будучи начальником для солдата ОСОБА_7 , в порушення гарантованої Конституцією України недоторканості особи, а також вимог ст.ст.9, 11, 49, 50, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 3, 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, які зобов`язували його показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям і злочинам серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, додержуватися правил військової ввічливості та поведінки військовослужбовців, проявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою їх честі і гідності, бездоганно і неухильно дотримуватися порядку та правил, встановлених військовими статутами, додержуватися Конституції України, її законів, військової Присяги, неухильно виконувати їх вимоги, виявляти повагу один до одного, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, а також не допускати протиправних дій самому та утримувати від скоєння таких дій інших військовослужбовців, діючи на порушення вище викладених вимог законодавства застосував насильство щодо підлеглого за наступних обставин.
Так, 23.10.2019 року близько 23 години 00 хвилин, тимчасово виконуючий обов`язки командира пожежного взводу сержант ОСОБА_5 , виходячи з намету №1 пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокується на території НОМЕР_4 МЦПП, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , являючись для солдата ОСОБА_7 начальником, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з метою дотримання військової дисципліни військовослужбовцями, використовуючи як привід для застосування насильства прорахунки солдата ОСОБА_7 в минулому під час проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку носу солдату ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді перелому кісток носу, викривлення носової перетинки, які згідно висновку експерта №985 від 07.11.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав такі показання. Так, 23.10.2019 року близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_5 тимчасово виконував обов`язки командира пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалася на території 235 МЦПП, розташованого в АДРЕСА_2 . Для солдата ОСОБА_7 він був начальником. Того ж дня, у той же час, ОСОБА_5 наніс один удар кулаком правої руки в ділянку носа солдату ОСОБА_7 . Приводом для завдання тілесних ушкоджень були прорахунки солдата ОСОБА_7 в минулому під час проходження військової служби. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що щиро кається у скоєному та дуже шкодує про те, що сталося. Одночасно, просив суд суворо його не карати.

Позиція потерпілого ОСОБА_7 .
Потерпілий ОСОБА_7 надав заяву про проведення судового розгляду без його участі. Одночасно вказав, що підтримує позицію прокурора щодо обвинувачення ОСОБА_5 . Цивільний позов потерпілим не заявлявся; матеріальна шкода не завдана.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 .
Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.426-1 КК України тобто, застосування насильства щодо підлеглого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .
В ході розгляду справи судом встановлено, що обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлені.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.
У відповідності до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак вчинив тяжкий злочин.
Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_5 , його соціальне та матеріальне становище. Так ОСОБА_5 одружений, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, тимчасово виконує обов`язки командира пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно. Також суд враховує стан його здоров`я, а саме, те, що на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_5 та його активне сприяння розкриттю злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.426-1 КК України, та призначити покарання у виді штрафу і таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
У даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України та призначити йому покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_8

19.10.2021