Ухвала
Іменем України
20 вересня2021 року

м. Київ
справа № 490/2337/21

провадження № 51-3933 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, якою повернуто його апеляційну скаргу,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Миколаївської обласної прокуратури.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 повернуто останньому, оскільки вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 убачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.

Зокрема, в цій ухвалі вказано, що ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, не звернув уваги на те, що предметом розгляду суду касаційної інстанції у відповідності до статті 424 КПК можуть бути ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, тобто ухвала апеляційного суду, якою повернуто апеляційну скаргу, а не ухвала слідчого судді постановлена судом першої інстанції.

При цьому, зміст касаційної скарги скаржника зводився, окрім іншого, до незаконності ухвали слідчого судді, що, як вже зазначалося, не може бути предметом касаційного розгляду.

Крім того, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, ОСОБА_4 не обґрунтовував та не зазначав, яких помилок допустився суд апеляційної інстанції при поверненні його апеляційної скарги.

Водночас, ОСОБА_4 у касаційній скарзі не зазначав вимоги до суду касаційної інстанції, а лише вказував на те, що не погоджується з судовими рішеннями, а без конкретизації вимог, суд касаційної інстанції позбавлений можливості розглянути вказану касаційну скаргу.

Також, прохання ОСОБА_4 про витребування з ДУ «Житомирський слідчий ізолятор» документів, які підтверджують доставлення його до Центрального районного суду м. Миколаєва, викладено всупереч положенням статті 436 КПК та повноважень касаційного суду.

До того ж, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК ОСОБА_4 не зазначав в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 , йому роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.

При цьому скаржнику в резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.

В межах встановленого строку на усунення недоліків ОСОБА_4 на виконання ухвали касаційного суду від 16 серпня 2021 року направив до Верховного Суду повторну касаційну скаргу та заяву в якій просить виправити в ухвалі про усунення недоліків ДУ «Житомирський слідчий ізолятор» на ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», однак ухвала про усунення недоліків не є остаточною у справі, а таке виправлення не впливає на суть рішення.

Проте ОСОБА_4 повторно не дотримався вимог статті 427 КПК та не врахував всіх вказівок суду касаційної інстанції.
Зокрема, у повторній касаційній скарзі скаржник знову не наводить належні доводи у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду про повернення його апеляційної скарги, яка і є предметом оскарження, та конкретних порушень вимог закону, які на його думку, було допущено судом апеляційної інстанції.
Так, зміст повторної касаційної скарги знову зводиться не до суті прийнятого судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, а до його вільних пояснень щодо невинуватості за статтею 121 Кримінального кодексу України в іншому кримінальному провадженні, що не може бути предметом касаційного розгляду в цьому провадженні, та незаконності ухвали слідчого судді, що також є не є предметом касаційного розгляду.
До того жвимоги скаржника знову викладено не у відповідності до статті 436 КПК.

Отже, ОСОБА_4 не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.
При цьому, відповідно до частини 4 статті 428 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Крім того, звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що він не позбавлений можливості звернутися за правовою допомогою.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд
постановив:

Повернути ОСОБА_4 його касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, якою повернуто його апеляційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3