Справа № 487/846/19
Провадження № 1-кп/487/138/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0002230 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, маючого повну середню освіту, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

03.05.2006 Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України зі звільненням від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на два роки, постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва 07.03.2007 випробувальний строк змінено на 4 роки позбавлення волі, звільнений 31.03.2011 по відбуттю строку покарання;

26.12.2011 Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 02.09.2015 по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторонни захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

інший учасник судового провадження потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, претензій майнового характеру до обвинуваченого не має.

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним:

04.06.2017 близько о 01.00 год. ОСОБА_3 знаходився між будинками №11 та №13 по вул. Озерній в м.Миколаєві. В цей час, біля автомобіля марки «Шевроле», ОСОБА_3 побачив двох раніше йому незнайомих жінок, які перебували у стані алкогольного сп`яніння, та одна з яких лежала на землі. Підійшовши ближче, ОСОБА_3 побачив на шиї потерпілої ОСОБА_6 , яка лежала на землі, ланцюжок з кулоном у вигляді хрестика та ланцюжок з підвіскою у вигляді ікони. У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний, корисливий умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, реалізуючи який, він, під видом допомогти потерпілій піднятися, зірвав з її шиї ланцюжок із позолоти вартістю 250 гривень, з кулоном у вигляді ікони вартістю 85 гривень, та золотий ланцюжок вартістю 9576 гривень, з підвіскою у вигляді хрестика вартістю 2736 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 12647 грн.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого мана (грабіж) , вчинений повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні не оспорював встановлені обставини кримінального провадження, та беззастережно визнав свою винуватість, у скоєні вказаного кримінального правопорушення (злочину). У скоєному щиро каявся.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 , який суду пояснив, що 04.06.2017 близько о 01.00 годині, повертаючись до дому по вул. Озерній в м.Миколаєві, біля автомобіля побачив двох незнайомих жінок, які перебували у стані алкогольного сп`яніння. Одна з жінок впала на землю, після чого її подруга попросила його про допомогу. Підійшовши ближче , побачив на шиї потерпілої ОСОБА_6 , яка лежала на землі, ланцюжок з кулоном. Після цього зірвав ланцюжок з шиї потерпілої, і втік з місця події. Викрадене майно здав у ломбард, за яке отримав близько 4000 гривень.

Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.06.2017, прийнятої від ОСОБА_6 , відповідно до якого 03.06.2017 року близько 23.00 год. між будинками АДРЕСА_3 , невідома особа, відкрито, шляхом ривку, заволоділа її золотими прикрасами;

Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002230, внесеного до ЄРДР 09.06.2017 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК України, порушене за заявою ОСОБА_6 , яка просить вжити заходів до невстановленої особи, яка 04.06.2017 приблизно о 01.00 год. між будинками №11 та №13 по вул. Озерній в м.Миколаєві відкрито, шляхом ривку, заволоділа майном, а саме коштовностями, чим спричинила матеріальний збиток на суму 12647 гривень;

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно якого 26.12.2018 о 11.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.03.2018, був затриманий ОСОБА_3 , підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

Таким чином провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновків, що вина ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена, а кваліфікація його дій вірна.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, яким керувався суд.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно цієї постанови, відповідно до ст.50, ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 р., зазначав, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд, також враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України, згідно з якою юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за положеннями п.1 ч.1 ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебуває на обліку у Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 2016 з діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, каннабаноїдів зі шкідливими наслідками для здоров`я, на психіатричному обліку у КНП «Миколаївського обласного центру психічного здоровья» МОР не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, визнав вину і щиро розкаявся.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, принципів законності, справедливості та вимог щодо індивідуалізації, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 є покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину, ступінь тяжкості, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої, суд знаходить підстави для призначення покарання ОСОБА_3 з застосування ст.75 КК України з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, суд враховує особу обвинуваченого, який вину визнав, кається у скоєному, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили залишити щодо засудженого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обраний ухвалою суду 18.10.2021 року.

Речові докази: ланцюг жовтого кольору довжиною 51см та кулон жовтого кольору з зображенням чоловіка на одній стороні та хресту на іншій, який був переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити у розпорядженні останньої.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1