Справа № 585/3516/14
Провадження № 1-кп/577/113/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" січня 2022 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп клопотання прокурора у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000419 від 28.03.2014 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
Українцю, громадянину України, з середньою освітою,
одруженому, непрацюючому,
зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,
раніше судимого вироком Талалаївського районного суду
від 07.05.2008 року за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 296 КК України
до 4 років позбавлення волі

обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб без визначення розміру застави.
Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 357 КК України.
02 квітня 2014 року о 17:59 год ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.02.2021 року вирок Роменського міськрайонного суду від 29.11.2016 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
Ризики, які були встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, незаконний вплив на свідків продовжують існувати. Про їх існування свідчать такі обставини: ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні розбою та навмисного вбивства вчиненого з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб і, у випадку доведення вини, йому може загрожувати покарання у вигляді довічного позбавлення волі. ОСОБА_8 має реальну можливість залишити місце проживання і переховуватися від суду. Крім того, характер кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, має високий ступінь суспільної небезпеки. ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності може впливати на свідків з метою зміни їх показів чи відмови від дачі показів. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості утримуватися під вартою немає. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.
Обвинувачений ОСОБА_8 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечує, проти задоволення клопотання прокурора заперечує, прохає обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 підтримала позицію свого підзахисного.
Суд, вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вважає, що клопотання прокурора про обрання у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як вбачається з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі.
Обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий. У даному випадку тяжкість злочину, в поєднанні із наведеними відомостями про особу обвинуваченого, має свій раціональний зміст та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин, підвищує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду.
При цьому, суд бере до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості провадження (ст.131 КПК).
За таких обставин суд вважає, що прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду.
В той же час, суд вважає, що стороною обвинувачення не надані докази наявності ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України та не доведено, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків. Вказаний ризик нічим не підтверджено, а тому не заслуговує на увагу суду.
Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частинами 1, 2, 4 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
У п. 60 рішення ЄСПЛ від 6 листопада 2008 року у справі у справі «Єлоєв проти України» (заява № 17283/02) Європейський суд з прав людини зазначає, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Суд вважає, що в сукупності із встановленими обставинами кримінального провадження, даними про особу обвинуваченого та практикою Європейського суду з прав людини, не встановлено достатніх підстав, які виправдовують застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, після скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду у зазначеному кримінальному провадження, 08 лютого 2019 року ОСОБА_8 був звільнений з місць позбавлення волі і з цього часу перебуває на свободі (а.с. 11-12 Т. №8), до кримінальної відповідальності не притягувався, виконував процесуальний обов`язок щодо явки до суду.
Запобігти встановленому судом ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Саме такий запобіжний захід, на думку суду, буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та виконання покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків.
Суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а тому ОСОБА_8 , слід заборонити залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у період часу з 18 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 197, 314, 315, 393-395 КПК України,-
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Обрати ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши у період часу з 18 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 електронний засіб контролю шляхом закріплення на тілі пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 :
1) носити електронний засіб контролю;
2) прибувати до суду за першою вимогою;
3) у період часу з 18 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби не відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Строк дії ухвали встановити до 11 березня 2022 року до 24 год. 00 хв.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що покладені на нього обов`язки застосовуються до 11 березня 2022 року до 24 год. 00 хв. У разі необхідності зазначений строк може бути продовжений за клопотанням прокурора, в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію та обов`язки скасовуються.
Обвинуваченому ОСОБА_8 під підпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що у разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Контроль за виконанням ОСОБА_8 обов`язків, покладених на нього у зв`язку із обранням у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покласти на Роменський РВП ГУНП в Сумській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді
ОСОБА_2

ОСОБА_3