Справа № 567/1569/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5

захисника неповнолітньої обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника служби у справах дітей ОСОБА_9

представника ювенальної превенції ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000153 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Могиляни Острозького району Рівненської області, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_2 , фактично проживаючого в АДРЕСА_3 , з професійно-технічною освітою, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

в с т а н о в и в:

19.08.2021 близько 18 год. неповнолітня ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу багатоквартирного будинку, що в АДРЕСА_4 , шляхом зловживання довірою, реалізовуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, діючи умисно спільно із ОСОБА_8 попросили у своєї знайомої ОСОБА_4 належний їй мобільний телефон, повідомивши про намір здійснити дзвінок з її мобільного телефону, на що потерпіла, довірившись ОСОБА_7 , будучи впевненою, що остання поверне їй телефон, погодилася та передала для неї свій мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «СРН2179» (А15s) вартістю 3837 грн. 60 коп., у чохлі вартістю 137 грн. 60 коп., споряджений сім-карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 100 грн. та картою пам`яті «Kingston micro SDHC 8 GB» вартістю 150 грн., загальною вартістю 4255 грн. 20 коп.

Отримавши вказаний мобільний телефон неповнолітня ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 покинули двір багатоповерхового будинку, що в АДРЕСА_4 з телефоном потерпілої і не повернулися, а спільно розпорядилися майном на власний розсуд.

В судовому засіданні неповнолітня обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнала повністю та показала, що 19.08.2021 вона разом з ОСОБА_8 перебували в с.Могиляни Острозької МТГ та запропонували ОСОБА_4 поїхати в м.Острог, щоб погуляти, що і зробили.

Вказала, що приїхавши в м.Острог, вони пішли в двір багатоповерхового будинку, що в АДРЕСА_4 , та перебуваючи там вона спільно з ОСОБА_8 попросила у ОСОБА_4 мобільний телефон з метою нібито зателефонувати, на що остання погодилася та передала для неї свій мобільний телефон марки ОРРО, хоча насправді вони мали намір його продати.

Пояснила, що після отримання телефону вони з ОСОБА_8 покинули двір будинку, а мобільний телефон потерпілої вони продали для знайомого їй таксиста на ім`я ОСОБА_11 за 1400 грн.

Вказала, що про те, що вони мали намір продати мобільний телефон ОСОБА_4 та купити за виручені кошти продукти харчування для потерпілої не повідомляли.

У вчиненому щиро розкаюється, просить її суворо не карати та просить вибачення в потерпілої.

Пояснила, що їй відомо те, що на даний час збитки для потерпілої повністю не відшкодовані, оскільки їй не повернуто сім-картку мобільного оператора «Київстар» та карту пам`яті, які знаходились в ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав та показав, що 19.08.2021 близько 18 год. він разом з ОСОБА_7 та потерпілою з с.Могиляни поїхав в м.Острог та перебував в дворі багатоповерхового будинку, що в АДРЕСА_4 , де в них виник намір заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_4 . Тоді ОСОБА_7 попросила в ОСОБА_4 мобільний телефон з метою нібито зателефонувати, на що ОСОБА_4 погодилася та передала для неї свій мобільний телефон.

Пояснив, що після отримання телефону вони покинули двір будинку, пішли до знайомого таксиста на ім`я ОСОБА_11 , якому він продав телефон за 1400 грн. Зазначив, що саме він продавав телефон у зв`язку з тим, що так запропонувала ОСОБА_12 .

Вказав, що згодом йому на мобільний телефон зателефонував той таксист та повідомив, що зі слів працівників поліції йому відомо про те, що телефон, який вони йому продали є крадений. Зазначив, що про те, що він разом з ОСОБА_7 мали намір продати мобільний телефон ОСОБА_4 та купити за виручені кошти продукти харчування вони для потерпілої не повідомляли.

У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати та просить вибачення в потерпілої.

Зазначив, що покупця на викрадений мобільний телефон запропонувала ОСОБА_13 і коли вони телефон продавали, то покупець вийняв з нього сім-карту і карту пам`яті і на даний час зазначена карта пам`яті знаходиться в нього.

Аналізуючи покази обвинувачених суд вважає їх допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 19.08.2021 в післяобідню пору до неї підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які запропонували їй поїхати з ними в м.Острог та відпочити в їхній компанії, на що вона погодилася. Вказала, що приїхавши в м.Острог вони всі разом пішли на подвір`я багатоповерхового будинку, де ОСОБА_13 попросила в неї мобільний телефон, щоб комусь зателефонувати. Пояснила, що після того, як вона дала свій мобільний телефон марки ОРРО А 15 для ОСОБА_7 , то вона разом з ОСОБА_8 попросили зачекати їх в подвір`ї, запевнивши, що вони скоро повернуться, однак, зачекавши біля 2 годин вона почала сумніватися у правдивості їхніх слів та пішла їх шукати.

Пояснила, що коли вона проходила по м.Острог, то до неї звернувся таксист та ім`я ОСОБА_11 , якого вона спершу злякалася та втікала від нього, а коли він її наздогнав, то показавши телефон, запитав чи він належить їй, на що вона відповіла ствердно та повідомив про те, що він купив цей телефон і його йому продали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і в подальшому відвіз її до поліції.

На даний час телефон з чохлом їй повернуто слідчим, претензій до обвинувачених вона не має та просить їх не карати, оскільки їх вона пробачила. Підтвердила, що обвинувачені просили у неї вибачення.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що о 19 год. 50 хв. 19.08.2021 ОСОБА_4 звернулась до ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненські області з приводу викрадення в неї мобільного телефону ОРРО А 15 під приводом телефонного дзвінка.

З висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/118-21/7780-ТВ від 28.08.2021 вбачається, що станом на 19.08.2021 ринкова вартість з урахуванням фізичного зносу мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «СРН2179» (А15s) могла становити 3837 грн. 60 коп., ринкова вартість чохла до мобільного телефону марки «DENGOS могла становити 137 грн. 60 коп.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинувачених та кваліфікацію їхніх дій, обвинувачені повністю визнали вину в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, погодилися з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор, потерпіла, законний представник неповнолітньої обвинуваченої, обвинувачені та захисник вважають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор та захисник і з чим погодились інші учасники судового провадження та кваліфікує дії неповнолітньої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України, тобто шахрайство (заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначені покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України кваліфікується як нетяжкий злочин, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.

Беручи до уваги особу неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_7 , суд враховує, що вона по місцю проживання, згідно із характеристикою старости сіл Могиляни, Черняхів виконавчого комітету Острозької міської ради, від 09.11.2021 характеризується позитивно.
Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області від 12.11.2021, ОСОБА_7 під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
З вимоги УІАП ГУНП в Рівненській області встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувалася.
Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Рівненським РС №4 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області вбачається, що неповнолітня ОСОБА_7 на даний час не працює і ніде не навчається, за місцем проживання характеризуються посередньо, проживає в сім`ї, батьки спільно займаються її вихованням. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також низькій рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.

Відповідно до статті 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання неповнолітньої ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою.

Обставини, що обтяжують покарання неповнолітньої ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, відсутні.
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, зваживши всі обставини кримінального провадження, враховує, що неповнолітня ОСОБА_7 вчинила нетяжкий злочин, який передбачає альтернативу покарань.
Враховуючи наведені обставини, суд призначаючи покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_7 , враховує також і те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, умови її життя та виховання, та з врахуванням особи обвинуваченої, змісту досудової доповіді інспектора органу пробації, який дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку, що дані обставини вказують на можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за нею та дозволяють звільнити її від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75, 104 КК України та покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Дане покарання відповідає вимогам ст.50, 65 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд виходить і з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у частині другій цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття.
Суд погоджується з думкою прокурора про те, що в судовому засіданні не встановлено сукупність умов, згідно ст.105 КК України, що вказують на можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання із застосування примусових заходів виховного характеру.
При цьому, суд виходить з того, що хоча відповідно до вимог ст.12 КК України скоєний обвинуваченою злочин відноситься до нетяжких злочинів, однак суд враховує, що хоча ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щире кається у вчиненому, однак враховує, що саме ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_8 вчинити зазначений злочин, на даний час повністю збитки не відшкодувала, хоча з 19.08.2021 по даний час мала таку можливість, знаючи, що викрадена карта пам`яті зберігається в ОСОБА_8 . Окрім того, судом враховується, що ОСОБА_7 хоча і приймала участь в програмі відновлення для неповнолітніх, які є підозрюваними у вчиненні злочину, однак по закінченню навчального закладу і по даний час ОСОБА_7 ніде не навчається та не працевлаштована, перебуваючи на утриманні батьків, що вказує на те, що на даний час її поведінка не є бездоганною.
Водночас, суд враховує і те, що стороною захисту не надано суду жодних відомостей (характеристик, довідок та інше) про те, що саме на час ухвалення рішення суду поведінка ОСОБА_7 є бездоганною, а відомості органу пробації, які є останніми відомостями, які надавались суду, містять посилання на те, що поведінка ОСОБА_7 на даний час є посередньою.
Зазначені вище обставини не дозволяють прийти до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує, що він по місцю проживання, згідно із характеристики старости сіл Могиляни, Черняхів виконавчого комітету Острозької міської ради від 26.08.2021 характеризується позитивно.
Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» Острозької міської ради Рівненського району Рівненської області від 31.08.2021, ОСОБА_8 під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
З вимогиУІАП ГУНП в Рівненській області встановлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності притягувався, але відповідно до ст.89 КК України, судимості не має.
Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Рівненським РС №4 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області вбачається, що ОСОБА_8 на даний час офіційно не працює, проживає разом зі своєю сім`єю, за місцем проживання характеризуються посередньо. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, відсутні.
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд, зваживши всі обставини кримінального провадження, враховує, що ОСОБА_8 вчинив нетяжкий злочин, який передбачає альтернативу видів покарань.
З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.

Враховуючи наведені обставини, суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , приходить до висновку, що дані обставини вказують на можливість виправлення обвинуваченого без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та дозволяють звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. При цьому, визначаючи іспитовий строк, суд враховує попередню поведінку ОСОБА_8 та вважає, що він має бути максимальним.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує і думку потерпілої, яка претензій до обвинувачених немає та бере до уваги вимоги ст.477 КПК України, зважаючи, що дане кримінальне провадження не здійснюється у формі приватного обвинувачення, а тому потерпіла позбавлена права відмовитись від обвинувачення.
Дане покарання відповідає вимогам ст.50, 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат пов`язаних з проведенням експертизи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 1372,96 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинувачених витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Вирішуючи питання про речові докази суд керується вимогами ст.100 КПК України. Відповідно до п.4, 5, 7 ч.9 ст.100 КПК України, при вирішенні питання про долю речових доказів, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується; гроші, цінності та інше майно, які були предметом кримінального правопорушення, повертаються законному власнику; документи, що є речовими доказами залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

В судовому засіданні встановлено, що речовий доказ у справі переданий на зберігання потерпілій, а тому його слід вважати таким, що повернутий законному власнику.

Керуючись ст. 369-374 КПК України, суд

засудив:

неповнолітню ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст.75, 104 КК України звільнити неповнолітню ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Покласти на неповнолітню ОСОБА_7 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Покласти на ОСОБА_8 відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1372,96 грн.

Речові докази у справі мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «СРН2179» (А15s) у чохлі, який переданий потерпілій ОСОБА_4 на відповідальне зберігання під збережну розписку вважати повернутими потерпілій ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1