ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2801/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2021 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0010949,

ВСТАНОВИВ:
16 липня 2021 року адвокат ОСОБА_5 , що представляє інтереси ОСОБА_3 , звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0010949 від 18.12.2018 року, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва від 26.04.2019 року у справі №753/7758/19, на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).
Клопотання обґрунтоване тим, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні не дотримався вимог законодавства, передбачених ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, а відтак ухвала про арешт майна від 26 квітня 2019 року є необґрунтованою.
Так, заявник вказує, що у кримінальному провадженні відсутні належні докази, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 190 КК України, оскільки безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства і між діянням винного і помилкою потерпілої особи, яка передає майно, повинен бути причинний зв`язок, однак зі змісту ухвали суду від 26 квітня 2019 року відсутні дані про безпосередню участь потерпілого у передачі квартири. Наведене дає підстави для висновку про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Зазначає, що ОСОБА_3 , як і ОСОБА_6 , є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, що не було враховано слідчим суддею при накладенні арешту на майно, і з огляду на відсутність складу злочину за статтею 190 КК України вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи заявника, оскільки квартира у багатоповерховому будинку фізично не зникне.
Мотивуючи необхідність скасування арешту, заявник посилається на те, що заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається, проте арешт накладений на квартиру добросовісного набувача позбавляє його права зареєструвати місце проживання своєї дружини та дитини у вказані квартирі.
Згідно із протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 16 липня 2021 року клопотання було передано для розгляду судді ОСОБА_1 .

Розгляд клопотання призначено на 22 липня 2021 року.

Ухвалою слідчого судді від 22 липня 2021 року зобов`язано уповноважену особу Дарницького УП ГУНП у м. Києві, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010949, надати до суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та матеріали кримінального провадження за №0010949, для ознайомлення в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 2 вересня 2021 року розгляд клопотання призначено на 13 вересня 2021 року.

Розгляд справи у судовому засіданні 13 вересня 2021 року відкладено на 21 вересня 2021 року.

Власник майна та його представник у судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні 13 вересня заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що арештована квартира є речовим доказом, а відтак арешт на неї накладено обґрунтовано.

Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя встановив такі обставини.

Слідчими слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0010949, внесене до ЄРДР 18 грудня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні встановлені обставини, які дають підстави вважати, що невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , належною ОСОБА_7 , сума матеріального збитку 600000 грн.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0010949. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 000.

З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання слідчого щодо заборони користуватися та вселятися в дану квартиру.

Підставою арешту майна слідчий суддя зазначив забезпечення збереження речових доказів, вказавши, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, зокрема, було об`єктом кримінально протиправних дій.

Питання скасування арешту майна врегульовані ст. 174 КПК України, яка визначає, що арешт може бути скасовано, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається зі змісту клопотання, заявник посилається на те, що арешт на спірну квартиру було накладено необґрунтовано.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).
Пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частинами другою, третьою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу)
Наявні у матеріалах справи відомості та надані учасниками провадження пояснення щодо обставин кримінального правопорушення на даному етапі провадження дає слідчому судді підстави вважати з достатньою ймовірністю про існування факту події кримінального правопорушення, який має бути предметом ретельного дослідження з боку органу досудового розслідування. Водночас, оскільки на цьому етапі досудового розслідування жодній особі не вручене повідомлення про підозру, слідчий суддя оцінює лише достатність підстав вважати, що таке кримінальне правопорушення було вчинене.

Доводи заявника щодо відсутності належних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 190 КК України, та помилкову кваліфікацію кримінального правопорушення як шахрайства, слідчий суддя відхиляє, оскільки на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості на підтвердження вчинення кримінального правопорушення та наявності підстав визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, та за якою нормою Кримінального закону особа підлягає відповідальності. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей у даному випадку повинен визначити лише, чи є обставини вчинення кримінального правопорушення вірогідними та достатніми для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України зокрема, було об`єктом кримінально протиправних дій.

Накладаючи арешт, слідчий суддя виходив з мети арешту майна, якою є збереження речових доказів, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України як правову підставу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що арешт на об`єкт нерухомого майна накладено без заборони користуватися ним та вселятися в дану квартиру, слідчий суддя вважає, що за таких умов на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, яке є пропорційним меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя враховує, що реалізація прав власника, зокрема, можливості права зареєструвати місце проживання його членів сім`ї у вказаній квартирі, можлива шляхом оскарження дій (бездіяльності) органу або посадової особи, уповноваженої на вчинення таких дій, або шляхом роз`яснення ухвали суду про арешт майна.

Враховуючи викладене та з огляду на предмет доказування у кримінальному провадженні, в рамках якого накладався арешт, беручи до уваги, що при арешті майна з метою забезпечення збереження речових доказів перевіряється лише доказове значення майна, на яке накладається арешт (ст. 98 КПК України), при цьому добросовісність набувача такого майна не є перешкодою для його арешту на цій підставі (ч. 10 ст. 170 КПК України), слідчий суддя дійшов висновку, що арешт на вищевказане майно було накладено обґрунтовано, оскільки існують достатні підстави вважати, що арештоване майно було об`єктом кримінально протиправних дій.

Враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а ризик розпорядження вказаним майном продовжує існувати, немає також підстав вважати, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 131, 132, 170, 173, 174, 309, 376 КПК України

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1