Справа № 203/422/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_4 , подана в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України. В останній зазначено, що 12.01.2022 року ним до слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 . Посилаючись на те, що вказана заява була отримана слідчим 14.01.2022 року, проте жодних дій на внесення відомостей до ЄРДР слідчим не вчинено, скаржник просив зобов`язати слідчого внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 , підтримав скаргу та просив її задовольнити.
Слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі, Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, що в силу ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.
Перевіривши викладені в скарзі доводи, заслухавши представника скаржника та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду скарги встановлено, що 12.01.2022 року ОСОБА_4 до слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, було подано заяву в порядку ст.214 КПК України про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 , яка була отримана адресатом 14.01.2022 року.
Посилаючись на те, що вказана заява залишилась не розглянутою в порядку ст.214 КПК України, заявник звернувся до слідчого судді із даною скаргою в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України на бездіяльність слідчого.

Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Судовий контроль, який здійснюється слідчими суддями при розгляді скарг на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, фактично передбачає необхідність забезпечення належного реагування на випадки ініціювання особою питань, пов`язаних з реалізацією завдань кримінального провадження як щодо захисту від кримінальних правопорушень, так і стосовно того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Частиною 5 ст.214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.
Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, згідно зі ст.129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст.126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Відповідно до ч.ч.1,2,6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Також, існує процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності судді. За ст.106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та інш.
Відповідно до п.п.66,68,69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру. Дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином. Такі провадження повинен проводити незалежний орган влади або суд із наданням гарантій справедливого судового розгляду і права на оскарження рішення та покарання. Дисциплінарні санкції мають бути пропорційними.
Консультативна рада європейських суддів в п.57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
У Висновку №3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Кримінальне переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів, намагання протиправно використовувати суди для відстоювання інтересів певних груп чи осіб не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Така ситуація є загрозою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, адже ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша - завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Саме тому початок досудового розслідування щодо судді у разі незгоди з його рішенням є тиском на суд, і не є виправданим та ефективним для встановлення справедливості у конкретній справі.
Відповідно до ч.1 ст.366 КК України встановлено кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
З суб`єктивної сторони злочин може бути вчинено лише з прямим умислом.

Із поданої ОСОБА_4 заяви в порядку ст.214 КПК України вбачається, що в останній заявник посилався на те, що суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 , яка здійснювала розгляд кримінального провадження №0000155 (судова справа №183/1760/10) по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, в період з 18.12.2020 року по 23.12.2020 року, склала вирок, до якого внесла відомості про те, що «В якості доказу стороною обвинувачення було надано суду протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_4 в якості свідка». Під час судового розгляду справи в Дніпровському апеляційному суді, серед матеріалів провадження відсутній доказ протокол відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_4 в якості свідка. Відсутнє і посилання у вироку на його зазначення серед доказів в матеріалах провадження (том справи та аркуші). Таким чином, заявник вважав, що суддею до вироку внесено недостовірну інформацію про надання стороною обвинувачення протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_4 в якості свідка та, відповідно, вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України.
Виходячи зі змісту поданої заяви вбачається, що остання не містить конкретних даних, які б свідчили про вчинення суддею умисних дій, які можуть містити ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України, зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням (вироком суду), його мотивами, тобто, за своєю суттю фактично є скаргою на процесуальне рішення.
При цьому, слідчий суддя також враховує, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що раніше ОСОБА_4 вже звертався до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою від 29.11.2021 року про вчинення суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України. за тим самим фактом внесення до вироку від 23.12.2020 року завідомо неправдивих відомостей щодо протоколу відтворення обстановки обставин подій з ОСОБА_4 .
Вказана вбачається, з наявної у реєстрі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2021 року у справі №201/12400/21, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за цією заявою.
Зазначена ухвала була залишена без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.12.2021 року.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та про необхідність відмови в задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26,60,107,214,303,307,369-372 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1