ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2950/21 Справа № 190/1297/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Уселля-Сібірське Іркутської області, Росія, громадянина України, який до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, в останнє:
- 08.10.2015 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 5 місяців позбавлення волі,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.
Суд першої інстанції встановив, що під час відбування покарання у державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) засуджений ОСОБА_5 характеризується незадовільно, не працевлаштований в зв`язку з небажанням працювати, до роботи з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов засуджених ставиться незадовільно, не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок дня установи, має 17 стягнень, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, не заохочувався та дійшов до висновку, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення, а тому подальше відбування ним призначеного покарання у вигляді позбавлення волі є доцільним, оскільки виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить застосувати до нього ст.81 КК України.
В обґрунтовування зазначає, що працював в пром зоні не для того, щоб довести про своє виправлення, а щоб заробити грошей, тому коли державна установа відмовляла в виплаті грошей, він відмовлявся працювати, оскільки вважає, що має на це право.
Зазначає, що під час розгляду його справи перебував під домашнім арештом та їздив в Херсонську область на розгляд справи за власні кошти, що свідчить про його відповідальність та виконання покладених на нього обов`язків.
До позбавлення волі працював будівником, приймав участь в активній життєдіяльності міста, вважає, що злочин вчинив через свою активну громадську позицію, оскільки не міг допустити аби потерпілий себе так зухвало вів в громадському закладі.
Вказує на те, що стягнення, які він має незаконні та спровоковані працівниками установи навмисно.
Заслухавши засудженого, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями п.п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці
За приписами ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку, що засуджений не довів своє виправлення в повній мірі.
Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання за вироком Бериславським районним судом Херсонської області від 08.10.2015 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 5 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 02.04.2016 року, кінець строку - 04.10.2022 року.
Відповідно до характеристики, за місцем відбування покарання засуджений ОСОБА_5 характеризується неоднозначно, як задовільно так і незадовільно. З 26.07.2020 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі П`ятихатська виправна колонія (№ 122), де характеризується незадовільно, не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має 17 стягнень, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, не заохочувався, 5 разів поміщався до дисциплінарного ізолятору.
Колегія суддів враховує, що за весь період відбування покарання засуджений мав безліч стягнень, що свідчить про злісність та систематичність порушення ним вимог режиму відбування покарання, не бажання ставати на шлях виправлення.
Згідно характеристики, засуджений не працевлаштований на виробництві установи за не бажанням працювати. Залучається до роботи з поліпшення житлово-побутових умов засуджених та з благоустрою території установи до яких, відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України, засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.
Колегія суддів зважає на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, в тому числі, якщо засуджений довів своє виправлення ставленням до праці.
Враховуючи те, що засуджений ОСОБА_5 не працевлаштований на виробництві установи не може свідчити про те, що останній в повній мірі залучається до праці, крім того з довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_5 наданою установою вбачається, що більшість стягнень у останнього саме за відмову від роботи з благоустрою, що свідчить злісне небажання ставати на шлях виправлення.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Твердження засудженого на те, що стягнення, які він має незаконні та спровоковані працівниками установи навмисно, не є доведеним та не знайшло свого підтвердження за наявними матеріалами справи.
З огляду на викладене, колегія суддів, не має підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4