18.02.2022 363/2899/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000139 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов Луганської області, громадянина України, працюючого неофіційно будівельником, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

01.02.2020 року близько 06 год. 24 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Astra» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух в темну пору доби по проїжджій частині вул. Визволителів в с. Лютіж Вишгородського району Київської області у напрямку с. Старі Петрівці та, під`їжджаючи до нерегульованогопішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 Правил дорожнього руху України, який розташовується в районі перетину з вул. Шевченка, в порушення вимог п. 19.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого:

п. 19.3 - у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію, відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення;

діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, на шляху прямування, будучи засліпленим світлом фар від зустрічного транспортного засобу та в умовах погіршеної видимості в напрямку руху, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу не змінюючи смуги руху, продовжив рух у вказаному напрямку, внаслідок чого виїхав на вищевказаний нерегульований пішохідний перехід та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Opel Astra» р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в середній третині та правої малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, саден (обличчя, пальців обох кистей), гематоми лівої тім`яної ділянки.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 19.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В суді ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, погодився з кваліфікуючими ознаками злочину й порушенням інкримінованого йому п. 19.3 ПДР України. Показав, що за вказаних вище обставин 01.02.2020 року близько 6 год. у темну пору доби їхав на роботу за автомобілем, коли в с. Лютіж, його раптово засліпили фари зустрічного транспорту, пригальмував, проте потерпілу не побачив й на пішохідному переході сталося зіткнення, якого уникнути не зміг. Після ДТП потерпіла перебувала в свідомості, одразу викликав ШМД та поліцію. До потерпілої приїжджав у лікарню. На вимогу її чоловіка, з нею не спілкувався. Добровільно відшкодувати до березня заявлену йому суму в 120 тис. грн. не мав матеріальної можливості. Ствердив, що проживає в селі разом з дружиною та дитиною без реєстрації шлюбу. Працює неофіційно на будівництві. Цивільний позов визнав частково стосовно розміру морального відшкодування, частково погодився з сумою витрат на лікування, що підтверджуються платіжними документами. У вчиненому щиро покаявся.
Потерпіла ОСОБА_6 в суді показала, що того ранку переходила пішохідним переходом на протилежний бік вулиці в с. Лютіж на маршрутку. На переході праворуч її збив автомобіль. До приїзду швидкої допомоги тривалий час лежала на холодній землі. Лікування проходила в шпиталі МВС, оскільки працює в патрульній поліції м. Києва. Внаслідок ДТП їй заподіяно подвійний перелом правої ноги із зміщенням уламків. На момент ДТП була вагітною строком 9 тижнів. В подальшому дитина народилася раніше строку. 10.02.2020 року їй зроблено операцію із впровадженням в ногу металічного фіксатора, який все ще не знято. 28.02.2020 року її виписано з лікарні й вона продовжила лікування вдома. Загалом непрацездатність тривала 5 місяців. Потім вона пішла в декретну відпустку. Наполягала на задоволенні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В суді обґрунтувала більшість заявлених витрат на лікування, підтвердила необхідність здійснення медичних процедур, додаткових консультацій, обстежень, використання потрібного медичного обладнання, реабілітаційних засобів тощо.
Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника визнав недоцільним дослідження доказів у частині обставин викладених в обвинувальному акті, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, характер допущених порушень правил дорожнього руху, ступінь вчиненого необережного нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який злочин вчинив уперше, проживає без реєстрації шлюбу разом з дружиною, має на утриманні малолітню доньку 2015 року народження, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога психіатра не знаходиться, працює неофіційно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченогозгідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Беручи до уваги викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, а враховуючи викладені вище обставини, які пом`якшують його покарання, з урахуванням конкретних обставин події, характеру вчиненого водієм порушення, його наслідки, необхідність утримання ним своєї сім`ї та відшкодування шкоди потерпілій в присудженому розмірі, дають підстави дійти висновку про можливість призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України в редакції на час вчинення злочину, і це має стати достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням підлягає частковому задоволенню на підставі ст.ст. 22, 1166, 1187, 1195 ЦК України, виходячи з документально підтверджених витрат на лікування, який є обґрунтованим і доведеним на суму 35 090 грн. 29 коп. При цьому надані потерпілою чеки на вказану суму стосуються витрат на придбання лікарських засобів, оплату медичного лікування, консультації, обстеження, придбання медичного обладнання, реабілітації тощо, що пов`язано із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП і підтверджується сукупністю наданих медичних документів.

Разом з тим суд не приймає до уваги ряд чеків про витрати, які безпосередньо не пов`язані із лікуванням від заподіяних ушкоджень, а також витрати на суму 11 220 грн. та 32 900 грн., які є тільки майбутніми можливими розрахунками певних медичних процедур, які потерпіла не проводила і їх оплату не здійснювала, коли стягнення відшкодування на майбутнє вимогами Закону не передбачено, а тому у вказаній частині позов задоволенню не підлягає.

Що стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди, то, визначаючи його розмір, суд зважає на підстави і обставини, що обґрунтовані позивачкою в судовому засіданні, зокрема на глибину душевних страждань, що пов`язані з ушкодженням її здоров`я середньої тяжкості, тривалість і спосіб лікування, яке все ще триває і остаточно не завершене, коли потерпілій ще належить видалити металічні фіксатори, термін її непрацездатності, необхідність стороннього догляду під час лікування, знаходження в стані вагітності під час заподіяння тілесних ушкоджень, ускладненість лікування в цьому зв`язку, ступінь негативних наслідків, тривожність за себе й дитину, вимушені зміни в життєвих планах і стосунках, а також з огляду на засади розумності і справедливості та матеріальний стан відповідача, який має на утриманні малолітню дитину, на підставі чого визнає доведеним частково від заявленої суми, і покладає в цій частині відповідальність на обвинуваченого відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України.

При цьому визначення згідно висновку судової психологічної експертизи № 23-2/224 від 10.07.2020 року можливого розміру моральної шкоди в частині до 243 мінімальних заробітних плат суд вважає завищеним, з урахуванням характеру допущених порушень правил дорожнього руху, складності дорожніх умов у темну пору доби під час ДТП, поведінку обвинуваченого на місці події, а також дані про його особу й матеріальні можливості й з огляду на засади розумності і справедливості згідно вимог ст. 3 ЦК України.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України. Арешт накладений на транспортний засіб згідно вимог ст. 174 КПК України скасувати. Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст.ст. 124, 126 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і за цим законом призначити йому покарання штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 35 090 грн. 29 коп. та 100 000 грн. на відшкодування шкоди завданої здоров`ю та за моральну шкоду відповідно, а всього 135 090 (сто тридцять п`ять тисяч дев`яносто) грн. 29 (двадцять дев`ять) коп.
За проведення судових експертиз по справі стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в загальному розмірі 12 357 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 80 (вісімдесят) коп.
Речові докази по справі автомобіль «Opel Astra» р.н. НОМЕР_1 залишити володільцю, і арешт накладений ухвалами слідчого судді цього ж суду від 04 лютого та 15 червня 2020 року відповідно до вимог ст. 174 КПК України скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Київської апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя