Справа № 192/1438/21
Провадження № 1-кп/192/150/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000230, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в к. Тарахян Шерабадського району Сурхандарицької області, республіка Узбекистан, мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 , не працевлаштований, має неповну середню освіту, не одружений, особа без громадянства, не військовозобов`язаний, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 08 вересня 2021 року о 18 годині 20 хвилин, знаходячись навпроти будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , маючи при собі посвідчення водія серії НОМЕР_1 на лицьовому боці та НОМЕР_2 на зворотному боці, розпивав спиртні напої, за що був зупинений працівниками поліції.

Під час складання на ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП, останній на законну вимогу працівників поліції надати документ, який посвідчує його особу для внесення відповідних відомостей до протоколу, достовірно знаючи, що він жодного разу не отримував посвідчення на право керування транспортним засобом в порядку визначеному «Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року, реалізуючи умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 на лицьовому боці та НОМЕР_2 на зворотному боці, видане на його ім`я, ним ніколи у встановленому порядку не отримувалося та є підробленим, пред`явив працівникам поліції завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на лицьовому боці та НОМЕР_2 на зворотному боці, видане на ім`я ОСОБА_3 , бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України. Усі зображення даного посвідчення отримані способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу струминного принтеру багатофункціонального апарата. Таким чином, ОСОБА_3 використав завідомо підроблений документ.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним проступку.

У судовому засіданні пояснив, що він народився в республіці Узбекистан, та на даний час не має будь-якого документу, який посвідчує його особу, а паспорт громадянина СРСР він втратив та не має змоги відновити. Тому він є особою без громадянства. Через його національність, працівники поліції часто зупиняють його та вимагають надати документи, яких він не має. Також він не має можливості працевлаштуватися через відсутність документів, тому він вирішив замовити через мережу Інтернет підроблене посвідчення водія, щоб мати змогу отримати роботу. Так, він замовив виготовлення на його ім`я посвідчення водія, за що невідомим особам заплатив 2 000 гривень та засобами поштового зв`язку отримав посвідчення водія на його ім`я, знаючи що воно підроблене, а 08 вересня 2021 року о 18 годині 20 хвилин, біля будинку № 22 по вул. Гагаріна в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, пив пиво та на вимогу працівників поліції пред`явити документи надав їм вказане посвідчення, знаючи що воно підроблене. В судовому засіданні каявся, а захисник просив врахувати те, що обвинувачений замовив таке посвідчення не маючи будь-якої злочинної мети, оскільки хотів таким чином працевлаштуватися.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 визнав свою вину, суд вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованому йому проступку підтверджена та доведена в повному обсязі також і дослідженими судом наступними доказами.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/Ї104-21/29253-ДД від 21 вересня 2021 року бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 (із лицьового боку) та НОМЕР_2 (із зворотнього боку), заповненого на ім`я « ОСОБА_3 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України. Усі зображення даного посвідчення отримані способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу струминного принтеру багатофункціонального апарата.

Тобто вказаним Висновком підтверджено те, що пред`явлене ОСОБА_3 08 вересня 2021 року працівникам поліції посвідчення водія є підробленим документом, а про його підробку обвинуваченому було заздалегідь відомо. Тому суд вважає, що діям обвинуваченого правильно надано оцінку та його дії вірно кваліфіковані як використання завідомо підробленого документа.

На підставі досліджених судом доказів, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 358 КК України повністю доведена, оскільки показання обвинуваченого повністю підтверджені висновком експерта в частині підробки посвідчення водія.

В той же час, враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням висновку експерта, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього проступку, оскільки є осудною та повнолітньою особою.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті в якості обставини, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання стороною обвинувачення не зазначено.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він вину визнав, вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?,75 КК України відсутні.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції та ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту, оскільки обвинувачений добре усвідомлював, що документ є підробленим, тим більше що самостійно замовив його виготовлення всупереч положенням законодавства.

Тому, призначення більш м`якого виду покарання у вигляді штрафу є недоцільним, оскільки обвинувачений не працює, а призначення покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, про що просив прокурор, не досягне своєї мети, передбаченої ст. 50 КК України. Суд не вбачає достатніх правових підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, виходячи з обставин вчиненого кримінального проступку та даних про особу обвинуваченого.
При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 27 вересня 2021 року, бланк посвідчення водія було приєднано до матеріалів кримінального провадження та постановлено зберігати в його матеріалах.

Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. Тому, оскільки посвідчення водія визнане речовим доказом та є документом, його слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно Довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні №0000230, витрати склали 1029 гривень 72 копійки. Оскільки такі витрати документально підтверджені суду, тому їх слід стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці.

Речовий доказ: бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 (із лицьового боку) та НОМЕР_2 (із зворотнього боку), заповненого на ім`я « ОСОБА_3 » - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 1 029 (одна тисяча двадцять дев`ять) гривень 72 копійки документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Головуючий: суддя ОСОБА_1