ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/16/22 Справа № 192/1466/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000394 від 10 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що повідомлення про підозру складено з порушеннями вимог КПК України, докази його вручення ОСОБА_9 протягом 24 годин з моменту його затримання не надані, останній не набув статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні, а тому підстави для застосування будь-якого запобіжного заходу до ОСОБА_9 відсутні.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що всупереч усім наявним вимогам для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею проігноровано наявні ризики та взагалі не обрано жодний запобіжний захід, посилаючись лише на описку в першій сторінці підозри.
Враховуючи те, що ОСОБА_9 вчинив умисний тяжкий злочин із застосуванням насильства, що призвело до потрапляння потерпілого до лікарні на невизначений час, є достатні підстави вважати, що останній буде переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки вже має змогу вільного спілкування з ними.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати, пояснення підозрюваного та його захисників, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не були дотримані, а доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є загалом слушними.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього доказами підтверджується, що слідчим відділом ВП №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000394 від 10 жовтня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
10 жовтня 2021 року о 16:00 годині ОСОБА_9 було затримано в порядку ст..208 КПК України та цього ж дня, 10.10.2021 року, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
11 жовтня 2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 .
Слідчий суддя, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, дійшов висновку про необхідність залишення його без задоволення з тих підстав, що ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні, оскільки повідомлення про підозру складене за один рік до обставин вчинення кримінального правопорушення, дата та час повідомлення про підозру не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а посада особи яка склала повідомлення та зазначено, що вручила його - є різними, відомості про вручення його ОСОБА_9 відсутні, на останньому аркуші повідомлення про підозру міститься напис «поняті» та підписи «№ 1, 2», а до матеріалів клопотання не додано відповідного процесуального рішення або документу, який би підтверджував факт вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень.
З таким висновком слідчого судді апеляційний суд не може погодитись з огляду на таке.
Відповідно до ст.. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В даному випадку обставини, зазначені слідчим суддею в якості підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, не ґрунтуються на вимогах закону та не є підставами, передбаченими КПК України, для постановлення слідчим суддею ухвали про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До того ж, факт вручення повідомлення про підозру захиснику, а також пояснення ОСОБА_9 в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого про отримання ним повідомлення про підозру, на думку колегії суддів, на відміну від позиції слідчого судді, свідчить саме про вручення цього повідомлення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому висновок слідчого судді місцевого суду стосовно не набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали слідчого судді як такої, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Разом з тим, аналізуючи апеляційні вимоги прокурора щодо задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів, доданих до клопотання, ОСОБА_9 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, і колегія суддів убачає, що обґрунтованість підозри останнього в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини присутня, позаяк вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Крім того, апеляційним судом у відповідності до вимог ст. 178 КПК України враховується особа підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає разом з батьками-пенсіонерами, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, а також, те, що він характеризується позитивно, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його вік, стан здоров`я.
Зважає апеляційний суд і на практику ЄСПЛ, де йдеться про те, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Також під час апеляційного розгляду прокурором не доведено існування заявлених у клопотанні ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, та того, що інший більш м`який чи взагалі не застосування запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При цьому, відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Штегмюллер проти Австрії" вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.
Отже, з огляду на те, що застосування запобіжних заходів, зокрема у вигляді тримання під вартою, є правом суду, а не є його обов`язком, враховуючи фактичну поведінку підозрюваного після повідомлення йому про підозру у цьому провадженні, який від органу досудового розслідування не переховувався, на виклики слідчого з`являвся, не чинив перешкод кримінальному провадженню, не скоїв нового кримінального правопорушення, за викликом апеляційного суду самостійно з`явився до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу, а також за відсутності даних стосовно будь-якого впливу підозрюваного на потерпілого чи свідків, апеляційний суд приходить до висновку про можливість не обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу взагалі, а відтак і про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, доводи прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розцінює як необгрунтовані, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Ці обставини прокурором під час апеляційного розгляду доведені не були.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали апеляційного суду про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2021 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , по внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000394 від 10 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4