№ 1-кс/755/4316/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , заявлену в рамках кримінального провадження № 0011379 від 30.04.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у провадження судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 передано заяву захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Заява про відвід мотивована тим, що Дніпровським районним судом м. Києва розглядається справа з єдиним унікальним номером №755/16098/16-к, у кримінальному провадженні № 0011379 від 30 серпня 2014 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 366, ч. ч. 2, 3 ст. 191 КК України. Так, ухвалою від 05 травня 2020 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 призначила підготовче судове засідання за обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні, однак, дії судді після призначення підготовчого судового засідання у вказаній справі системно не узгоджувалися з вимогами кримінального процесуального кодексу та чинного законодавства. Так, захисником ОСОБА_7 03.08.2020 року за вхідним № 47611 до Дніпровського районного суду м. Києва було подано клопотання щодо порушення вимог ч. 1 ст. 293 КПК України, пов`язаних з відсутність відомостей про врученням копій обвинувального акту та додатків до нього захисникові та обвинуваченому, в якому було зазначено що поштова кореспонденція для одержувачів вказана не вірно, відсутні розписки про отримання обвинувального акту з додатками, однак, суддею клопотання захисника ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим, не вирішено під час судового засідання 03.08.200 року, внаслідок чого, порушено право па захист, хоча, у той же час, суддя задовольняє клопотання прокурора надати рапорти щодо викликів обвинуваченого.

21.08.2020 року за вхідним № 51857 до Дніпровського районного суду м. Києва подано клопотання захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого про поновлення порушеного права на захист, аналогічне клопотанню від 03.08.200 року, розгляд якого судом проігноровано.

05.11.2020 року за вхідним № 69681 до Дніпровського районного суду м. Києва подано клопотання обвинуваченим ОСОБА_4 щодо порушеного права на захист у зв`язку з неврученням обвинувального акту стороною обвинувачення, проте, у цей же день, суддя ОСОБА_5 , завідомо знаючи, що захисник ОСОБА_7 з поважної причини (у зв`язку з хворобою) не може прийняти участь в судовому засіданні, про що він повідомляв суд, а також, про причини неучасті повідомив суду обвинувачений у ході судового засідання, закінчує підготовче засідання, не розглянувши по суті клопотання захисника, обвинуваченого, але в той же час оголошує та приєднує до справи рапорти, надані прокурором, які не передбачені КПК, як процесуальні документи, тобто грубо порушує право обвинуваченого на захист.

Зокрема, зазначено, що суддя ОСОБА_5 не перевірила виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.1919 року у справі № 755/16098-к про повернення обвинувального акту прокурору у цьому ж провадженні, не перевірила обвинувальний акт на відповідність ст. 291 КПК України, незважаючи на те, що такий повертався судом прокурору, відповідно до ухвали від 28.10.2019 року, а 05.11.2020 року суддя, всупереч вимогам ч. 2 ст. 314 КПК України та наявним підставам для повернення обвинувального акту прокурору, ухвалою іменем України призначила судовий розгляд обвинувального акта та свідомо внесла в процесуальний документ завідомо недостовірні дані про участь захисника ОСОБА_7 у підготовчому засіданні, який на той час хворів та знаходився у лікарні з приводу тяжкого захворювання й у подальшому, помер. Так, Верховний Суд у постанові від 6.04.2021 (справа №520/2598/17) вказує на те, що хоча ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, але полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Відповідно, суддя ОСОБА_5 , призначивши до розгляду обвинувальний акт, проігнорувала вимоги ч. 2 ст. 303 КПК України, яка регламентує те, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які не розглядаються під час досудового розслідування можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді, згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України, суддя ОСОБА_5 , маючи доведені підстави заявлені захистом та обвинуваченим, мала б повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки порушені вимоги ст. ст. 290, 291, п. 3 ч. 4 ст. 291, ст. 293 КПК України, однак, процесуальне рішення не прийнято, що потягло за собою порушення права на захист та унеможливлює ефективний захист від обвинувачення. Крім того, відповідно до вимог п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду справи, суд вирішує клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Отже, наведені дані, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слугують обставиною, що виключає участь судді ОСОБА_5 у розгляді справи, оскільки є очевидні сумніви в її неупередженості.

Захисник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання з`явився, підтримав заяву про відвід судді, прохав її задовольнити з підстав, викладених у ній, зазначивши, що, на його думку, дії судді ОСОБА_5 свідомо спрямовані на порушення права на захист.

Обвинувачений ОСОБА_4 також підтримав заяву про відвід судді, підтримав свого захисника та зазначив, що суддею ОСОБА_5 грубо порушуються його права.

Прокурор у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні заяви про відвід судді, мотивуючи тим, що даний відвід заявлено повторно, з одних і тих же підстав, що має ознаки зловживання правом на відвід, вказані обставини, вже були предметом розгляду і в задоволенні заявленого відводу відмовлено.

Особа, якій заявлено відвід суддя ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про розгляд заяви повідомлено, пояснень не надходило.

Вивчивши та дослідивши заяву про відвід, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене указує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

У цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, в якому заявлено відвід, у ракурсі доданих до заяви про відвід доказів, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді ОСОБА_5 щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи її необ`єктивність при її розгляді.

Не встановлено й інших підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, які б унеможливлювали розгляд справи вказаною суддею та викликали необхідність її відводу.

Як і не встановлено інформацію, яка б указувала на те, що суддя ОСОБА_5 не є безсторонньою, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок побоювання заявника, що суддя є небезстороннім не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні, чи постановленими ним процесуальними рішеннями організаційного характеру, не є підставою його відводу.

У справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 року Верховний Суд сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

У ході цього розгляду, також не установлено з боку судді ОСОБА_5 умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 75, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , заявлену в рамках кримінального провадження № 0011379 від 30.04.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України - відмовити.

Копію ухвали направити для відома судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: