Справа № 317/200/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника установи виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника засудженого, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , яке мотивоване наступним.

Вироком Північного районного суду м. Орел Російської Федерації від 22 листопада 2016 року ОСОБА_5 було засуджено за п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК РФ до позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя вказаний вирок суду іноземної держави прийнятий до виконання на території України. ОСОБА_5 вважається засудженим за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України без зміни призначених виду та строку покарання.

Захисник вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування ним покарання свідчить про те, що він довів своє виправлення, адже всі отримані ним стягнення мали місце під час його перебування в установах виконання покарань Російської Федерації. Під час відбування покарання в Україні ОСОБА_5 стягнень не мав, а має три заохочення.

Крім того захисник також просив суд врахувати стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 , який потребує певного догляду та лікування.

В судовому засіданні захисник засудженого та сам засуджений підтримали подане клопотання.

Представник адміністрації установи виконання покарань в судовому засіданні заперечень проти клопотання не висловив. На запитання суду позитивно охарактеризував засудженого та зазначив, що він не залучається до праці у промисловій зоні установи через стан його здоров`я, який несе загрозу виникнення нещасних випадків на виробництві. Зазначив, що засуджений залучається до робот з благоустрою установи виконання покарань, до яких ставиться сумлінно. Підтвердив доводи клопотання щодо незадовільного стану здоров`я засудженого, який періодично етапується на психіатричне лікування до Вільнянської ВК № 20.

Прокурор в судовому засіданні висловила думку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 не працює на виробництві установи, а сумлінне ставлення до праці є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення особи. Зазначила, що протягом значного часу відбування покарання в установах України ОСОБА_5 не отримував заохочень, а почав їх отримувати лише нещодавно, що свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, але поки що не довів його.

Суд, враховуючи думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали клопотання, а в нарадчій кімнаті й матеріали особової справи засудженого, вислухавши інших учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Статтею 81 Кримінального кодексу України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:

1.засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);

2.засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).

Як вбачається з характеризуючого матеріалу на ОСОБА_5 , засуджений протягом відбування покарання в установах ДКВС України не мав стягнень за порушення встановленого порядку відбування покарання. Всі дванадцять стягнень мали місце до 2020 року, коли засуджений перебував в установах Російської Федерації. При цьому, лише одне стягнення ОСОБА_5 отримав після набрання вироком щодо нього законної сили. Стягнення погашене.

Оцінюючи зазначені обставини, суд констатує, що умови та правила відбування покарання, яких мають дотримуватись засуджені, різні для України та для іноземних держав, зокрема для Російської Федерації. Наприклад, ОСОБА_5 , перебуваючи в слідчих ізоляторах Російської Федерації, двічі отримував стягнення за зберігання сірників понаднормово. В той же час, згідно до приписів КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідальність затриманих за понаднормове зберігання сірників в умовах слідчого ізолятора не передбачена.

За таких обставин та зважаючи на відсутність у ОСОБА_5 стягнень під час відбування ним покарання в установах України, суд вважає необхідним критично поставитись до значної кількості стягнень, отриманих ним під час знаходження в установах іншої держави, як до підстави, яка негативно його характеризує.

За період відбування покарання в Україні засуджений ОСОБА_5 тричі був заохочений правами начальника установи. Перше заохочення отримано ним 12 жовтня 2021 року, а останнє 13 грудня 2021 року.

Оскільки ОСОБА_5 прибув до Біленьківської ВК № 99 11 серпня 2020 року, а заохочення засудженого адміністрацією установи можливо лише після всебічного вивчення його особистості та поведінки, суд не бачить пасивності ОСОБА_5 в тому, що перше заохочення він отримав в жовтні 2021 року. При цьому суд враховує те, що протягом другої половини 2020 року ОСОБА_5 двічі був етапований для проходження лікування до Вільнянської ВК № 20.

Оцінюючи доводи прокурора про необхідність працевлаштування засудженого ОСОБА_5 на виробництві установи, як необхідної умови для його умовно-дострокового звільнення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Дійсно, диспозиція статті 81 КК України визначає ставлення засудженого до праці як один з елементів його позитивної поведінки.

В той же час, статтею 118 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) встановлено засади залучення засуджених до позбавлення волі до праці.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті зобов`язані працювати лише ті засуджені, які мають заборгованість за виконавчими листами. Засуджені, які такої заборгованості не мають, можуть працювати за власним бажанням. При цьому, визначення місця роботи не залежить від волі засудженого та здійснюється адміністрацією установи виконання покарань.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_5 не має заборгованості за виконавчими листами і не мав цивільного позову за вироком суду.

Згідно з ч. 3 ст. 119 КВК України праця засуджених організовується з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії, встановлених законодавством про працю.

В даному випадку незадовільний стан психічного здоров`я засудженого ОСОБА_5 , який підтверджений матеріалами справи, в поєднанні з відсутністю у нього обов`язку працювати, призводить суд до висновку про доцільність рішення адміністрації БВК № 99 не залучати ОСОБА_5 до робот на виробництві установи, що потенційно може призвести до нещасного випадку на виробництві.

Суд також враховує те, що за даними адміністрації БВК № 99, ОСОБА_5 залучається до суспільно-корисної праці з благоустрою установи та ставиться до такої роботи сумлінно.

Також суд враховує той факт, що до засудження за вироком Північного районного суду м. Орел Російської Федерації від 22 листопада 2016 року ОСОБА_5 судимим не був. Станом на 28 січня 2022 року він відбув значну частину призначеного йому строку покарання, що дозволяє суду дійти до висновку про досягнення мети його покарання, яка встановлена статтею 50 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про дотримання умови, передбаченої ч. 2 ст. 81 КК України, оскільки матеріалами справи підтверджено те, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Станом на момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення статті 81 КК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на невідбуту частину строку.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк: 1 рік 9 місяців 18 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Оскарження даної ухвали прокурором зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1