Справа № 344/3454/22
Провадження № 1-кп/344/203/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, на утриманні має двох малолітніх дітей: дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , учасник АТО, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , згідно ст.89 КК України раніше не судимий

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.259, ч.1 ст.129 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками та здійснив погрозу вбивством.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 20 січня 2022 року близько 01 години 30 хвилин перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, спілкуючись по мобільному телефону у режимі відеозв`язку із своєю колишньою дружиною ОСОБА_7 , приклав ніж до життєво важливої ділянки тіла своєї малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та почав словесно погрожувати вбивством шляхом застосування ножа малолітній ОСОБА_8 . Враховуючи виниклу обстановку, малолітня потерпіла ОСОБА_8 та її мати - ОСОБА_7 сприйняли вказану погрозу, як реальну погрозу життю малолітньої ОСОБА_8 , маючи достатньо підстав для побоювання її виконання, так як ОСОБА_5 приставив ніж до шиї потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України.

Також, 20 січня 2022 року близько 02 години 04 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи мобільний телефон марки «Redmi Go», ІМЕІ: НОМЕР_2 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 , який належить його малолітній дочці ОСОБА_8 , яка також перебувала в приміщенні вищевказаної квартири та здійснив дзвінок до екстреної служби 102. В ході спілкування із оператором екстреної служби, ОСОБА_5 висунув вимогу щодо забезпечення протягом п`ятнадцяти наступних хвилин доставлення його колишньої дружини ОСОБА_7 за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_5 використовуючи, мобільний телефон марки «Redmi Go», ІМЕІ: НОМЕР_2 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 , який належить його малолітній дочці ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками, повідомив оператора екстреної служби про замінування квартири АДРЕСА_2 . Працівниками вибухово-технічного відділу ГУ НП в Івано-Франківській області, з метою виявлення та знешкодження вибухових речовин, вибухових пристроїв та інших загроз, 20.01.2022 року проведено обстеження приміщення квартири. За результатами відповідних обстежень будь-яких вибухово-технічних пристроїв не виявлено, що підтверджує неправдивість здійсненого ОСОБА_5 повідомлення про замінування.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.259 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та надав суду показання, що дійсно за обставин, що наведені в обвинувальному акті здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху квартири АДРЕСА_2 , який загрожуює загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками та здійснив погрозу вбивством своїй малолітній дочці ОСОБА_8 .

Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом. Також зазначив, що має бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, захисника та обвинуваченого про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_5 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.259 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожуює загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками та за ч.1 ст.129 КК України, як погрозу вбивством.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, а передбачене ч.1 ст.259 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку; учасником АТО; військовозобов`язаний; має на утриманні двоє неповнолітніх дітей; має постійне місце проживання, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, знаходився у 2020 році на стаціонарному лікуванні в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР», однак згідно висновоку судово-психіатричного експерта № 47/2022 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_5 перебував в стані і перебуває на даний час, в якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний ОСОБА_5 не потребує.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. На підставі ч.2 ст.66 КК України суд вважає за необхідне визнати такими, що пом`якшують покарання інші, не зазначені в частині першій цієї статті обставини, а саме примирення з потерпілим та те, що обвинувачений є військовозобов`язаним учасником АТО та входить до категорії резервістів «першої» черги.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та відносно малолітньої дитини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; думку обвинуваченого та його захисника які просили з урахуванням вимог ч.1 ст.69 КК України призначити обвинуваченому покарання у виді арешту, законного представника потерпілої та представника потерпілої, які у зв`язку з примирення обвинуваченого з потерпілою просили призначити обвинуваченому найбільш м`яке покарання, дані про особу винного, який є особою молодого віку та критично ставиться до вчиненого, має міцні соціальні зв`язки, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.1 ст.259 КК України слід призначити покарання в виді позбавлення волі в межах санкцій даної статті, а за за ч.1 ст. 129 КК України - покарання в виді арешту в межах санкції даної статті.

На підставі ч.1 ст.70 КК України слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, примирення обвинуваченого з потерпілою і те, що обвинувачений є військовозобов`язаним учасником АТО та входить до категорії резервістів «першої» черги, обставин які характеризують особу обвинуваченого та підтверджують його негативне і критичне ставлення до вчиненого, мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, а саме повідомлення про замінування квартири в якій обвинувачений проживав та знаходився на момент такого повідомлення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього слід застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього передбачені ч.1 та ч.3 ст.76 КК України обов`язки, а також в силу вимог п.6 ч.3 ст.76 КК України, яка надає суду право додатково покласти на обвинуваченого обов`язок :дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_5 додатковий, окремо не вказаний в ст.76 КК України обов`язок, а саме обов`язок з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації обвинуваченого.

Вирішуючи долю обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вважає, що оскільки обвинувачений засуджується за цим вироком до покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, то він підлягає звільненню з-під варти в залі суду, а запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили слід змінити на особисте зобов`язання з покладанням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

У кримінальному провадженні Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України проведено: судову експертизу відео-звукозапису № СЕ-19/109-22/822-ВЗ від 03.02.2022 року вартістю 2574,30 грн.; судову експертизу холодної зброї № СЕ-19/109-22/646-ХЗ від 25.01.2022 року вартістю 1029,72 грн.; судову балістичну експертизу № СЕ-19/109-22/647-БЛ від 27.01.2022 року вартістю 1372,96 грн.

Загальні витрати на залучення експертів становлять 4976 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят шість) гривень 98 копійок та підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні, кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.129 та ч.1 ст.259 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.129 КК України - арешт на строк 2 (два) місяці;

- за ч.1 ст.259 КК України - позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- невідкладно з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації обвинуваченого для вирішення питання подальшого проходження ОСОБА_5 військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Нагляд за ОСОБА_5 здійснювати органу пробації за місцем його проживання.

Обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою - до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та місця роботи;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно у залі судового засідання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 4 976 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят шість) гривень 98 копійок процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили: оптичні диски CD-R диски з відеозаписами ( постанова слідчого від 20.01.2022 року, дві постанови слідчого від 25.01.2022 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення; ніж, який знаходиться в чохлі чорного кольору, страйкбольну гранату «ПІРО-5), ніж з широким лезом з дерев`яною рукояткою - знищити; мобільний телефон марки «Redmi» з сімкартами ( постанова слідчого від 20.01.2022 року) - повернути обвинуваченому ОСОБА_5 .

Після набрання вироком законної сили зняти з речових доказів накладений ухвалами слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2022 року та від 31 січня 2022 року арешт.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1