Справа № 159/6978/21
Провадження № 1-кс/159/2461/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна
26 листопада 2021 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

дізнавача ОСОБА_3 ,

представника

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання старшого дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000974 від 21.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

Старшим дізнавачем СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , за погодженням з процесуальним прокурором ОСОБА_6 , внесено до суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000974 від 21.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Клопотання подано до суду засобами поштового зв`язку 22.11.2021 року та надійшло до суду 23.11.2021 року.
Клопотання мотивовано тим, що в листопаді місяці 2021 року, невстановлена особа, перебуваючи на земельній ділянці поблизу села Бобли, Турійського району Волинської області, призначеній для ведення сільськогосподарського виробництва, вчинила самоуправство, тобто самовільно здійснила вирубку деревини породи верби, осики, берези, та помістила її на територію тракторної бригади ТОВ «Бобли-Агро».

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2021 року за № 0000974 і розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 2356 КК України.

Під час проведення огляду місця події 20.11.2021 року з 15 год. 00 хв. по 16 год. 05 хв. на території тракторної бригади ТОВ «Бобли-Агро», що знаходиться за адресою: Волинська область, Турійський район, с. Бобли, вул. Вишнева, 147, було виявлено та вилучено дві купи складеної деревини, а саме: 47 колод породи осика; 212 колод породи береза; 3 колоди верби.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів по даному кримінальному провадженню, дізнавач просив накласти арешт на вказану деревину.
В судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, зазначених в ньому, та просив його задовольнити.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала та вказувала на те, що вирубка деревини відбувалась на орендованих товариством паях з дозволу сільської та районної ради. Попередньо вказані земельні ділянки оглядались комісією з участю землевпорядника, після чого були надані відповідні дозволи на вирубку деревини. Просила відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по вказаних матеріалах, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Арештом майна, згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку, згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що дізнавач, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави прийти до висновку про те, що речовим доказом є не будь-який матеріальний об`єкт, здобутий органом досудового розслідування, а лише той, який відповідає визначеним статтею 98 КПК критеріям. Основним з цих критеріїв є наявність ознак кримінального правопорушення, з яким пов`язаний здобутий матеріальний об`єкт.
Саме тому закон у ст. 173 КПК зобов`язує слідчого суддю при здійсненні функції судового контролю за досудовим розслідування при вирішенні питання про арешт майна врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, як вбачається з витягу з ЄРДР, відомості до реєстру було внесено на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів з коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: "в листопаді місяці 2021 року, невстановлена особа, перебуваючи на земельній ділянці поблизу с. Бобли Турійського району Волинської області, призначеній для ведення сільськогосподарського виробництва, вчинила самоправство, тобто самовільно здійснила вирубку деревини породи верба, осика, береза та помістила її на територію тракторної бригади ТОВ "Бобли-Агро"". Правова кваліфікація ст. 356 КК України.

В той же час, згідно довідки Боблівської сільської ради Турійського району від 24.09.2020 року, на ділянках з відповідними кадастровими номерами, які надані в оренду ТОВ "Бобли-Агро", як фізичними, так і юридичними особами, дозволено проводити корчування лісу (самосіву) та вивозку дров в кількості 700-800 метрів кубічних.
Згідно довідки Турійської селищної ради Турійського району від 09.11.2021 року, Боблівський старостинський округ надає дозвіл ТзОВ "Бобли-Агро" на корчування лісу на орендованих землях в с. Бобли, урочище "За тракторною бригадою" (землі з відповідними кадастровими номерами).
З пояснень дізнавача в судовому засіданні вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені в зв`язку з тим, що органом місцевого самоврядування було порушено порядок надання відповідного дозволу на вирубку деревини на землях сільськогосподарського призначення.
Проте, якщо такий порядок і був порушений, то ТзОВ "Бобли Агро" не може нести відповідальність за дії органу місцевого самоврядування.
Зазначені обставини в цілому ставлять під сумнів сам факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Крім цього, відповідно до протоколу огляду місця події від 20.11.2021 року, в цей день, тобто до внесення відомостей до ЄРДР,було проведено огляд місця події на території тракторної бригади ТОВ «Бобли-Агро», що знаходиться за адресою: Волинська область, Турійський район, с. Бобли, вул. Вишнева, 147,у ході якого виявлено та вилучено дві купи складеної деревини, а саме: 47 колод породи осика; 212 колод породи береза; 3 колоди верби.

При цьому власник (користувач) зазначеної території присутній не був, відповідного дозволу на огляд не надавав.

Ухвалою слідчого судді від 12.11.2021 року в задоволенні клопотання дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про надання дозволу на проведення обшуку (погодження проведеного огляду) за вказаною адресою було відмовлено.

Як неодноразово зазначав в своїх правових позиціях Верховний Суд, докази, отримані під час огляду та обшуку, які були проведені з порушенням правил, передбачених у ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237, ч. 3 ст. 233 КПК України, а також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, є недопустимими. Огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Як встановлено в даному випадку, добровільної згоди власника майна на огляд місця події не було, а проведений обшук не погоджено слідчим суддею.

За таких обставин, протокол огляду місця події, як і всі інші докази з ним пов`язані, є недопустимими.

Тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя вважає, що деревина, яка 20.11.2021 року була тимчасово вилучена за вказаною вище адресою, не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, в даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 та ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, на нього не може бути накладено арешт.
Таким чином, на переконання слідчого судді, клопотання про арешт майна не містить належних обґрунтувань, а його матеріали доказів, які б підтверджували необхідність накладення арешту на майно, як того вимагає ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання старшого дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом п`яти днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 01 грудня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1