Дата документу 23.12.2021 Справа № 333/1391/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1391/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1037/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, який має середню спеціальну освіту, не працевлаштований, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання цим вироком законної сили не обирався.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено розраховувати з дня його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 8164,52 грн.
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року у справі №334/553/20, а саме на: подушку безпеки з місця водія із нашаруванням речовини бурого кольору; мікрочастки з водійського сидіння, з сидіння переднього пасажира та заднього сидіння автомобілю «Ауді 100», р/н НОМЕР_1 , що були вилучені з автомобілю «Ауді 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 січня 2020 року.
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року у справі №334/553/20 на автомобіль марки «Ауді 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1992 року випуску, який є власністю ОСОБА_9 .
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2020 року у справі №334/553/20 на автомобіль марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2008 року випуску, який є власністю ОСОБА_10 .
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок в частині призначення йому основного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вирок в частині призначення йому основного покарання з реальним позбавленням волі строком на три роки без застосування процедури звільнення від відбування покарання з випробуванням є занадто суворим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а саме не враховано його соціальну характеристику та поведінку та дії після скоєного кримінального правопорушення по зменшенню негативних наслідків правопорушення для суспільної безпеки, відношення обвинуваченого до скоєного ним кримінального правопорушення, щире каяття та позицію потерпілої сторони щодо вибору виду покарання для нього.

Обвинувачений зазначає, що не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій.

Вказує, що в ході досудового розслідування ним не було вчинено жодних дій для того, щоб уникнути відповідальності або заперечувати свою провину у скоєному, а навпаки ним надавалась допомога та сприяння слідству з метою як найскорішого завершення розслідування.

Зазначає, що до завершення досудового розслідування, через тиждень після ДТП ним відшкодована вся сума завданої матеріальної та моральної шкоди, яку визначила потерпіла, - у розмірі 150000 грн, про що у матеріалах справи міститься письмова розписка потерпілої.

Також, посилається на той факт, що окрім відповідальності за ч.2 ст.286 КК України, постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

В ході допиту потерпіла підтвердила відсутність будь-яких претензій до нього та висловила свою думку стосовно призначення покарання, при цьому однозначно не наполягала на реальному позбавленні волі.

Під час судових дебатів він та його захисник з урахуванням пом`якшуючих обставин висловили позицію про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України, однак суд першої інстанції, призначаючи покарання, не навів у вироку мотивів незастосування до нього положень ст.75 КК України.

Згідно з вироком суду, 30 січня 2020 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Ауді 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Олександра Говорухи з боку вул.Космічної в напрямку вул.Парамонова в м.Запоріжжі.
В попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку, попереду нього, керуючи автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух водій ОСОБА_11 .
В цей же час ОСОБА_12 , діючи в якості пішохода, здійснювала рух по лівому для водія ОСОБА_6 тротуару проїзної частини вул.Олександра Говорухи у зустрічному для нього напрямі.
Під час руху в районі будинку №26-Б водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну спроможність виявити попутній автомобіль «Тойота», що рухався попереду, а також пішохода ОСОБА_12 , яка здійснювала рух по лівому тротуару за межами проїзної частини, діючи в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», а також, діючи в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» не переконався в безпеці своїх дій та змінив напрям свого руху вліво, в результаті чого допустив виникнення заносу керованого ним транспортного засобу вліво, в ході якого допустив зіткнення передньої правої бічної частини свого автомобілю з задньою лівою частиною попутного автомобілю «Тойота» і подальший виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини та наїзд на пішохода ОСОБА_12 , після чого допустив наїзд правою бічною частиною свого автомобілю на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №450 від 13 лютого 2020 року, отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди, а саме:
закритої тупої травми тулуба: перелому 1 грудного хребця, крововиливів над - та під оболонками спинного мозку, розриву передньої повздовжньої зв`язки хребта з оголенням хребтового каналу, множинних переломів ребер зліва з розривами пристінкової плеври, розриву низхідної частини дуги аорти, крововиливів в пасмах великого сальнику та в місцях прикріплення великих зв`язок, скупчення рідкої крові в плевральних порожнинах: справа 500 мл, зліва - 1100 мл. Кишенєподібного відшарування м`яких тканин, крововиливів в м`яких тканинах тулубу;
синців, саден, кишенєподібного відшарування м`яких тканин та крововиливів в м`яких тканинах нижніх кінцівок;
саден обличчя;
саден правої кисті;
Порушення водієм ОСОБА_6 , згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертним напрямом дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди №9-149 від 17 березня 2020 року, вимог п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання ним вимог зазначених вище пунктів Правил дорожнього руху України.
Таким чином, своїми необережними діями водій ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, що кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, а також потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого і просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікація дій останнього за ч.2 ст.286 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, фактичні обставини провадження та наслідки злочину загибель людини, позицію потерпілої, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Так, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставинами, які пом`якшують покарання судом встановлено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням всіх обставин у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі. З урахуванням тяжкості наслідків, що настали, та обставини, що обтяжує покарання, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк, вказаний у вироку.

Разом з цим, суд не вмотивував належним чином свої висновки про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, т обто без реального відбування останнім призначеного покарання.

Суд, хоча і послався у вироку, проте не в достатній мірі врахував те, що обвинувачений беззаперечно визнавав себе винним на всіх стадіях провадження, сприяв органу досудового розслідування і суду у встановленні обставин провадження, щиро розкаявся у вчиненому, про що свідчить в т.ч. і повне відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди потерпілій, у зв`язку з чим потерпіла при апеляційному розгляді просила суворо не карати обвинуваченого та не заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги, вказавши на те, що обвинувачений продовжує їй допомагати. Згідно з матеріалами провадження, обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення хоч і тяжкого, але необережного злочину, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує малолітню дитину, позитивно характеризується.

Викладені обставини, на думку колегії суддів, дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування останнім призначеного основного покарання, тобто про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, на підставі положень ст.75 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення (з урахуванням положень ст.5 КК України), з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не убачає, враховуючи тяжкість і наслідки вчиненого злочину, а також обставину, що обтяжує покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зі звільненням останнього від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначеного покарання.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного основного покарання з випробуванням на 3 (три) роки.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4