КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/787/2022 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначено розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що сторона захисту вважає дану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням повноти судового розгляду, без врахування обставин справи. Порушено норми процесуального права при здійсненні правосуддя.
Прокурором не доведено, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують як такі, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантуватиме запобігання цим ризикам.
На думку апелянта, даними про особу підозрюваного, який не судимий, має міцні соціальні зв`язки спростовуються заявлені прокурором у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Допущено неповноту судового розгляду, що виразилося у недослідженні, всупереч вимог приписів ст. 23 КПК України, під час судового засідання наданих суду сторонами провадження доказів, суд був позбавлений об`єктивної можливості оцінити належним чином такі докази, що призвело до помилкових висновків про те, що певні докази начебто підтверджують обґрунтованість підозри та ухвалення незаконного рішення.
Також апелянт вказує на те, що при продовженні запобіжного заходу, в ухвалі слідчого судді не було вказано час, з якого слід було обчислювати строк тримання під вартою. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту фактичного затримання. З матеріалів справи випливає, що фактичне затримання особи ОСОБА_7 , стосовно якого обирався запобіжний захід, мало місце до складання протоколу затримання. Час фактичного затримання судом не встановлювався, внаслідок чого було створено передумови для порушення прав затриманого на особисту свободу та тримання його під вартою протягом строку, що перевищує граничний строк, визначений законом.
Крім того апелянт зазначає, що судом безпідставно не було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Надана прокурором інформація та факти не вказують на неможливість визначення підозрюваному застави, яка забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Окрім цього, під час викрадення ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 разом з групою невстановлених осіб, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, відкрито заволоділи мобільним телефоном ІPhone 11 Pro, 2 тис. доларів США та 3 тис. грн, які знаходились у його кишенях, а також ноутбуком Apple Maсbook Pro, 10 тис. доларів США та 40 тис. грн, які знаходились у належному потерпілому автомобілі Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 .
Також встановлено, що під час утримування ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , з 21.04.2021 по 22.04.2021, ОСОБА_7 разом з групою невстановлених осіб, за попередньою змовою між собою, будучи обізнаними у наявності у викраденого значної кількості криптовалюти, наносячи удари по різним частинам тіла, вимагали у останнього здійснити транзакції по перерахунку належної йому криптовалюти із його рахунків, на рахунки викрадачів.
За результатами досудового розслідування 03.08.2021 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України і у зв`язку з переховуванням останнього від органу досудового розслідування, його оголошено в розшук.
25.10.2021 підозрюваного ОСОБА_7 після 2 місяців перебування в розшуку затримано на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва, а 26.10.2021 йому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.11.2021 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, який у подальшому був продовжений до 07.01.2022.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.11.2021 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 (шести) місяців, тобто до 13.02.2022.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 , яка в повному обсязі підтверджується сукупністю зібраних у ході досудового розслідування доказів, що вказані у клопотанні.
А також на те, що на даний час існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто наявні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
28.12.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено частково вказане клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_12 уЛеоніду Валентиновичу, 17.04.1991 р.н., до 13 лютого 2022 року включно, без визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та всупереч доводам сторони захисту, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Зокрема, такими доказами є: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2021, протокол огляду місця події від 22.04.2021, протоколи огляду від 17.05.2021, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 22.04.2021, протокол допиту свідка від 23.04.2021, протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 05.05.2021, протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.05.2021, протокол огляду відеозапису від 05.05.2021, протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 05.05.2021, протокол пред`явлення особи до впізнання від 05.05.2021, протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 05.05.2021, протокол огляду місця події від 24.04.2021, протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 24.04.2021, протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 03.05.2021, протокол пред`явлення особи до впізнання, протоколи оглядувідеозаписів від 12.05.2021, 13.05.2021, протокол огляду інтернет сайту від 30.04.2021, протокол огляду від 17.05.2021, протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 19.05.2021, іншими матеріалами досудового розслідувань у своїй сукупності.
Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.
Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murrayv. theUnitedKingdom".
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Більш того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянта на те, що наявні у матеріалах провадження докази є неналежними та недопустимими, та не підтверджують викладені у клопотанні фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, а також доводи про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не надав оцінки доказам з точки зору належності та допустимості, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Продовжуючи дію відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена слідчим та сумнівів не викликає.
Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, продовжують існувати, а саме:
Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду вбачається з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , та суворість можливого покарання, що оцінені у сукупності із даними про особу підозрюваного. Так, злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким, максимальне покарання за яке можливе у вигляді позбавлення волі, строком до 10 років. З урахуванням вказаного, з метою уникнення можливого покарання, підозрюваний ОСОБА_7 може вчиняти дії, спрямовані на переховування від органу досудового розслідування та/або суду. Так, слідчий суддя взяв до уваги наявність соціальних зв`язків у підозрюваного (малолітній син, батьки), наявність місця реєстрації та місця проживання, проте вказані відомості не нівелюють встановлений ризик, з урахуванням конкретних обставин та характеру інкримінованого правопорушення.
Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, вбачається з огляду на те, що, на день розгляду клопотання, досудове розслідування триває, здійснюються слідчі (розшукові) дії з метою відшукання викраденого у потерпілого майна, а у разі застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою, підозрюваний може вчиняти дії, щоб приховати, продати або знищити вказане майно.
Так, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вбачається, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених за попередньою змовою групою осіб. Зклопотання вбачається, що на день його розгляду, всі учасники вказаної групи не відшукані, тому, у разі звільнення ОСОБА_7 з-під варти, останній може узгоджувати свої дії та покази з іншими учасниками групи. Крім того, з огляду на вказане, підозрюваний може вчиняти неправомірний тиск на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні з метою зміни їх показань. При цьому слідчий суддя врахував, що доказове значення для суду мають тільки ті показання, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання (або ж отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України), тому до допиту вказаних осіб в суді такий ризик залишається актуальним.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вбачається з огляду на те, що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу, про що вказує сам підозрюваний у протоколі допиту від 07.12.2021. Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину проти власності (ч. 4 ст. 186 КК України), з чого вбачається, що вказані дії були направлені на покращення власного майнового стану. Тож, з огляду на вказане, слідчий суддя вбачав підстави вважати, що у разі звільнення з-під варти, ОСОБА_7 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 та відомості про його особу, в їх сукупності.
При цьому, продовживши строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України вірно не визначив підозрюваному розмір застави, враховуючи кваліфікацію злочинів, зміст підозри та вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.
Таке обмеження права ОСОБА_7 , на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для продовження такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
При цьому, колегією суддів враховуються дані, які характеризують особу підозрюваного, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, тобто передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини. Однак з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
Посилання апелянта на те, що час фактичного затримання ОСОБА_7 судом не встановлювався, внаслідок чого було створено передумови для порушення прав затриманого на особисту свободу та тримання його під вартою протягом строку, що перевищує граничний строк, визначений законом, не ґрунтується на матеріалах клопотання виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Однак порушення вказаних вимог слідчим суддею під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 не вбачається, а також того, що перевищено граничний строк тримання останнього під вартою.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4