Провадження №1-кп/127/1026/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000202 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Луганської області Перевальського району с. Комісарівка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Встановив:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , подав письмове клопотання про скасування арешту з майна та зміну способу його зберігання, яке мотивоване тим, що під час досудового розслідування 06 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду було накладено арешт на майно, а саме на автомобіль «OPEL KADETT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , що перебуває на майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-Інформ-Ресурс», а також на документи, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_4 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 на автомобіль «OPEL KADETT», державний номерний знак НОМЕР_1 , які приєднано до матеріалів даного кримінального провадження. Вказаний арешт був накладений безпідставно, незаконно та необгрунтовано, в зв`язку з чим порушує права і свободи власника автомобіля ОСОБА_4 . На даний час досудове розслідування завершено та проведені всі необхідні слідчі дії та експертизи, тому на думку захисту не має необхідності в арешті цього майна. Разом з тим, ОСОБА_4 являється приватним підприємцем та для здійснення своєї підприємницької діяльності, йому необхідний вказаний автомобіль. В свою чергу ОСОБА_4 зобов`язується належно зберігати автомобіль до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню. На підставі викладеного, просив скасувати арешт на майно та повернути автомобіль та документи їх власнику ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що вилучений у нього транспортний засіб зберігається на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів та враховуючи тривалий час перебування автомобіля на штраф майданчику, його технічний стан значно погіршився під дією природних факторів, оскільки зберігається на відкритій території. Зобов`язується належно зберігати автомобіль до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню. Крім того, просив повернути йому посвідчення водія, оскільки без вказаного документу він не може вести нормальний спосіб життя.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що вказане майно визнано речовими доказами, на них накладено арешт та хоча з ними і проведені всі необхідні слідчі дії, однак передача документів потерпілому може ускладнити розгляд кримінального провадження в разі виникнення необхідності проведення додаткових експертиз чи досліджень. Крім того, вважає, що при скасуванні арешту та передачі речових доказів на відповідальне зберігання обвинуваченому, можливий ризик їх зміни або перетворення.

Заслухавши клопотання обвинуваченого та його захисника, врахувавши думку прокурора, дослідивши та проаналізувавши надані письмові докази і матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що під час проведення досудового розслідування ухвалою суду накладено арешт на автомобіль «OPEL KADETT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , що перебуває на майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-Інформ-Ресурс», а також на документи, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_4 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 на автомобіль «OPEL KADETT», державний номерний знак НОМЕР_1 , які приєднано до матеріалів даного кримінального провадження та вказане майно визнано речовими доказами.

З тексту ухвали вбачається, що арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 100 КПК України визначено, що речові докази повинні бути збережені до закінчення кримінального провадження.

Так, автомобіль «OPEL KADETT», державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказам у вказаному кримінальному провадженні, розгляд якого наразі триває у суді на стадії судового розгляду. Крім того, в судовому засіданні не було встановлено переконливого обґрунтування того, що на даний час відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Так, хоча з матеріалів обвинувального акту і вбачається, що під час досудового розслідування проводився огляд автомобіля, експертизи та ін., що також підтверджено прокурором в судовому засіданні, однак наразі будь-які документи та докази по кримінальному провадженню не досліджувалися, а враховуючи позицію обвинуваченого, в частині не визнання пред`явленого обвинувачення, заперечення встановлених стороною обвинувачення обставин події та наголошенні на неповному та не об`єктивному розслідуванні кримінального правопорушенні, а також такому, що проведене з порушенням норм чинного законодавства, суд не виключає того, що під час судового розгляду може виникнути потреба у проведенні додаткових слідчих дій та експертиз, тому на теперішній час існує необхідність в подальшому забезпеченні збереження вказаного майна.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч .6 ст. 100 КПК України - речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, можуть повертатися власнику або передаватись йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобовязана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що під час проведення досудового розслідування ухвалою суду, серед іншого, накладено арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_4 та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Вказане посвідчення знаходяться під забороною на відчуження, що уможливлює його приховування або перетворення, а тому суд вважає, що належне зберігання вказаного документу у його власника негативно не вплине на розгляд кримінального провадження в суді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, потреби судового слідства не виправдовують такий ступінь у втручання у права та свободи особи та перешкоджають нормальній життєдіяльності громадянина.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, суд вважає можливим змінити місце зберігання речового доказу, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_4 та передати документ на відповідальне зберігання і під гарантійну розписку обвинуваченому ОСОБА_4 , з його описом всього в акті передачі, та надати обвинуваченому дозвіл на використання цього документу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого та його захисника про скасування арешту з майна та зміну способу його зберігання в кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 174, 350 КПК України, суд -

Ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування арешту з майна та зміну способу його зберігання в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Передати обвинуваченому ОСОБА_4 на відповідальне зберігання речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: водійське посвідчення серія НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_4 07.01.1980, яке приєднане для зберігання до матеріалів кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя