Справа № 442/6539/20
Провадження № 1-кс/442/1400/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року слідча суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
встановив:
На розгляд слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло вищезазначене клопотання.
В обґрунтування клопотання заявником зазначено, що 21.10.2021 ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за номером 0001337 від 19.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 157 КК України накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes Benz» моделі «Е200К» номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності.
Вказаний автомобіль перебуває на зберіганні на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Дрогобицького відділу поліції ГУ НП України у Львівській області, за адресою: вул. Бориславська. 30, м. Дрогобич Львівська область.
Вказує, що він не є обвинуваченим, підозрюваним чи цивільним відповідачем у даній справі.
02.12.2020 експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено дослідження арештованого автомобіля, тобто на даний момент завдання кримінального провадження щодо виявлення та фіксації слідів злочину на транспортному засобі, проведення експертного дослідження виконано.
Вважає, що на даний час відпала потреба у продовженні арешту його автомобіля, а тому просить такий скасувати.
Власник майна, слідчий та прокурор у вказаному кримінальному провадженні в судове засідання не з`явились, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутності. ОСОБА_3 клопотання підтримав, слідчий не заперечив щодо скасування арешту.
Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Таким чином, враховуючи норми ст. 172 КПК України, слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі в судовому засіданні учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України регламентовано, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку:
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16 КПК).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.
Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.
21.10.2021 ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за номером 0001337 від 19.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 157 КК України було накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes Benz.» моделі «Е200К» номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 .
Окрім іншого, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слід зазначити, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Як встановлено в судовому засіданні 02.12.2020 експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено дослідження арештованого автомобіля, тобто на даний момент завдання кримінального провадження щодо виявлення та фіксації слідів злочину на транспортному засобі, проведення експертного дослідження виконано.
Слідчий у своєму клопотанні не заперечив щодо скасування арешту автомобіля марки «Mercedes Benz» моделі «Е200К» номерний знак НОМЕР_1 .
Оцінюючи встановлені під час судового розгляду клопотання обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини, які загалом слугували підставою для застосування заходу забезпечення у виді арешту майна усунуті.
Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що на сьогодні відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном, зокрема обумовлювали подальший арешт її майна, а відтак, наявні достатні підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.10.2020.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -
постановив:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на автомобіль марки «Mercedes Benz», моделі «Е200К», номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за 0001337 від 19.10.2020, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.10.2020.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1