Провадження 1-кп/193/158/21
В И Р О К
іменем України

25 листопада 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Софіївка кримінальне провадження № 0000147 від 02.11.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долинське Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неофіційно працюючого будівельником на ПП "Сокіл" м. Дніпро, раніше судимого: 26.06.2009 за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187, ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна. 22.11.2013 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік, 3 місяці і 25 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
26 жовтня 2021 року, біля 23:50 години, ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел на незаконне проникнення до чужого житла, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про відсутність власника житла, усвідомлюючи протиправність своїх дій, зайшов до неогородженої території домоволодіння АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , де фактично проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своїми малолітніми дітьми та шляхом витягування віконної рами в кімнаті коридору вищезазначеного житлового будинку, проник в середину приміщення, де в подальшому був викритий малолітньою донькою потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Органами досудового розслідування такі протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.
Окрім того, судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності і маючи не погашену чи зняту у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно скоїв крадіжку за таких обставин.

27 жовтня 2021 року, біля 04:00 години, ОСОБА_3 , перебував в приміщенні житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітніх дітей, куди обвинувачений періодично навідувався для спільного відпочинку.

Під час відпочинку у приміщенні будинку, ОСОБА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення мобільного телефону "TECNO" синього кольору, що належить ОСОБА_6 та перебуває у користуванні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скориставшись тим, що малолітні діти, які залишалися у будинку самі, заснули, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав згаданий мобільний телефон, після чого ОСОБА_3 , покинув вищевказане житлове приміщення, розпорядившись прихопленим з собою викраденим майном як власним.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду, яка згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4133/21 від 02.11.2021 становить 1699 гривень.

Органами досудового розслідування такі протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Позиція обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень визнав повністю і пояснив, що він добре знає потерпілу ОСОБА_6 , яка є його подругою, оскільки часто навідується до неї у гості для спільного відпочинку за місцем її проживання по АДРЕСА_1 . Через його часті візити до ОСОБА_6 він потоваришував з двома її малолітніми дітьми. 26 жовтня 2021 року, пізно вночі, він прийшов у гості до ОСОБА_6 , однак остання була вдома відсутня, оскільки як йому було відомо, знаходиться на роботі у нічну зміну. При цьому він знав, що її малолітні діти залишиися вдома самі та зачинили двері будинку з середини. Оскільки йому необхідно було десь до ранку перечекати до відправки поїзду до м. Дніпра, який відправлялвся рано уранці наступного дня, він вирішив зайти до будинку та до цього часу там відпочити, але на стукіт у вікно діти не прокинулися і двері йому не відчинили, тому він вийняв віконну раму в кімнаті коридору цього житлового будинку та проник в його середину. В цей час діти вже спали. Він поїв та випив кави, після чого взяв телефон "TECNO", яким користувалася малолітня ОСОБА_7 та ліг відпочивати у одній з кімнат користуючись цим мобільним телефоном у гучному режимі. Від вказаного звуку прокинулася малолітня ОСОБА_7 , яка зайшла до кімнати, де він перебував, привіталася з ним, забрала свій телефон та пішла спати. Біля 4:00 год., коли він збирався вже йти на потяг, у нього раптово виник умисел на викрадення цього телефону, реалізуючи який, він зайшов до кімнати, в якій спала малолітня ОСОБА_7 , та викрав з-під подушки мобільний телефон "TECNO", після чого покинув приміщення будинку через двері та поїхав до м. Дніпра, де здав даний телефон у ломбард, виручивши за нього 300 грн. Через кілька днів до нього зателефонувала ОСОБА_6 з вимогою повернути телефон, після чого він викупив даний телефон з ломбарду та повернув потерпілій. Щиро розкаявся у вчиненому, пояснив, що вставив на місце вікно, яке він витягнув з кімнати будинку, де проживає потерпіла.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, направила до суду письмову заяву, за якою просила розглянути дане кримінальне провадження без її участі. Вказала, що викрадений телефон їй повернуто, жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого вона не має.
Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.
Протиправні злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , пов`язані з незаконним проникненням до приміщення житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , вказують на вчинення ним кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 162 КК України, зокрема, як незаконне проникнення до житла.

Встановлені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно, в період непогашеної судимості за вчинення злочину проти власності, заволодів мобільним телефоном "ТЕСНО", що належить ОСОБА_6 вартістю 1699 грн., якою розпорядилися як власним, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Мотиви призначення покарання.
Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких, згідно вимог ст. 12 КК України є кримінальний проступок інший - нетяжкий злочин, особу обвинуваченого, який є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, має постійне місце роботи (неофіційне), неодружений, на утриманні дітей не має, за місцем проживання характеризується задовільно, тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання, визначені санкцією частини статей за якими він обвинувачується, зокрема у виді обмеження волі з врахуванням положень ч.2 ст. 61 КК України.

При цьому враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, відсутність тяжких наслідків, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин покарання, усвідомлення обвинуваченим скоєного та добровільне відшкодування ним потерпілій завданих збитків, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань.
Запобіжний захід до обвинувачених не обирався. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ: мобільний телефон "TECNO" синього кольору, який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній, як законній власниці.

Матеріали кримінального провадження № 0000147 від 02.11.2021 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №193/1303/21, провадження №1-кп/193/158/21.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1