Справа № 944/29/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/629/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 149 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Зараховано у строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченого під вартою з часу його затримання з 05.11.2019 по 08.11.2019.

Застосовано до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнено його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Згідно з ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2019 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000773 від 23.10.2019, на грошові кошти в сумі 550 гривень, 105 Євро, 40 злотих, 25 доларів США, мобільний телефон марки «Додж» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-картами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Леново» ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з сім-картами НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , транспортний засіб марки «Honda CR-V» 2011 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Honda CR-V» 2011 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_9 , серія та номер НОМЕР_10 виданий на ОСОБА_7 , ключ від замка запалювання транспортного засобу марки «Honda CR-V» 2011 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_9 .

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , попередньо домовившись із ОСОБА_10 про зустріч, 30.10.2019 року близько 17 год. 55 хв., перебуваючи у торгово-розважальному центрі «Victoria Gardens», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226а, зустрівся із останньою та розпочав дії, спрямовані на вербування ОСОБА_10 , як особи молодого віку, привабливої зовнішності, яка опинилась в скрутних життєвих обставинах (малозабезпечена, без стійких соціальних зв`язків), з метою її сексуальної експлуатації в Федеративній Республіці Німеччина, а саме переконував останню, що вона зможе заробляти у вказаній державі значні суми грошових коштів (30 євро за 15 хвилин роботи з надання сексуальних послуг). Також, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 про те, що у разі, якщо вона погодиться надавати сексуальні послуги в Федеративній Республіці Німеччина, то він профінансує її переміщення у вказану державу, проживання там та забезпечення охорони при наданні нею сексуальних послуг. Викликавши у ОСОБА_10 уявлення про вигідність і правдивість такої пропозиції та враховуючи її уразливий стан, який виразився у збігу тяжких особистих та сімейних обставин, викликаних внаслідок залишення постійного місця проживання, втрати постійного джерела доходів, перебування у скрутному матеріальному становищі, остання надала згоду на пропозицію ОСОБА_7 .

В такий спосіб, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел на вербування осіб з використанням їх уразливого стану, завербував ОСОБА_10 для подальшої сексуальної експлуатації останньої в Федеративній Республіці Німеччина.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вербування та переміщення людини, з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, 05.11.2019 року близько 14.50 год ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_11 , приїхав до торгового центру «Метро», що на вул. Городоцькій, 300, у м. Львові, де зустрівся із ОСОБА_10 та маючи умисел на переміщення особи, на вищевказаному автомобілі перевіз ОСОБА_10 на АЗС «ОККО», що у с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, де залишив ОСОБА_10 , після чого з метою конспірації та приховування своїх протиправних дій, усвідомлюючи кримінальну караність своїх дій, поїхав у невідомому напрямку, де змінив вищевказаний автомобіль на автомобіль марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_9 , на якому перемістив ОСОБА_10 з АЗС «ОККО», що у с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області до пункту пропуску «Грушів - Будомєж», що за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Грушів, для переміщення через державний кордон України з Республікою Польща, після чого, ОСОБА_7 мав забезпечити подальше переміщення ОСОБА_10 в Федеративну Республіку Німеччина, з метою експлуатації останньої шляхом надання послуг сексуального характеру.

Однак, цього ж дня, 05.11.2019 року перед вїздом до пункту пропуску«Грушів - Будомєж», а саме за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Грушів, ОСОБА_7 було затримано працівниками правоохоронних органів.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини і правильності кваліфікації діянь, просить вирок Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.149 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що обране судом першої інстанції покарання є надто м`яким, оскільки якісна характеристика обставин, наведених у вироку, в сукупності не може зменшити ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, при цьому, судом не враховано те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин та його суспільну небезпечність.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 149 КК України, та правильність кваліфікації дій останнього є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, що ніким не оспорюється.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який задовільно характеризується за місцем реєстрації та проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина 2013 р.н., наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, та взяв до уваги думку потерпілої й висновок Сихівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі, у якому визначено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено, прийшов переконання про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства і звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на підставі статей 75, 76 КК України, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується посилань прокурора на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у ході апеляційного розгляду не було встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора немає.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Яворівського районного суду Львівської області від 14 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4