ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1013/21 Справа № 216/329/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001958 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та змінено запобіжний захід обвинуваченому з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою до 18 квітня 2021 року включно.
Враховуючи інформацію, надану з КНП «Криворізька міська лікарня №3 КР» щодо перебування обвинуваченого на лікуванні з 05.02.2021 року за направленням сімейного лікаря, судом встановлено, що обвинувачений 05.02.2021 року порушив умови раніше застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки не повідомив суд про намір звернутися до лікарні 05.02.2021 та не повідомив суд про перебування в лікарні / ні письмово, ні за телефоном/, хоча обвинуваченому достовірно було відомо про обов`язки покладені на нього ухвалою суду від 20.11.2019 та обвинувачений неодноразово звертався до суду за дозволом на відвідування лікарів.
Крім того, суд зауважив, що обвинувачений сам звернувся до лікарні, а не був госпіталізований каретою швидкої медичної допомоги. Згідно виписки з медичної карти, стан хворого середньої важкості, тобто обвинувачений мав змогу 05.02.2021 зателефонувати та повідомити суд про намір звернутися до лікарні. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 про перебування обвинуваченого в лікарні повідомила суд лише 08.02.2021, хоча обвинувачений звернувся до лікарні 05.02.2021.
Крім того, на обвинуваченого ухвалою суду від 20.11.2019 було покладено обов`язок здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово пояснював, що він здав паспорт до Генерального консульства Російської Федерації, але вказані пояснення обвинуваченого суперечать отриманій судом інформації за запитами та обвинувачений має також паспорт громадянина Росії, який дає йому право на перетин кордону з РФ, тому суд вважає, що існує обґрунтований ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, в разі визнання його винуватим і більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, продовживши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Зазначає, що клопотання адвокату взагалі не вручалося і про існування його стало відомо лише, коли їй повідомив про нього обвинувачений. Підставою для застосування тримання під вартою став той факт, що обвинувачений потрапив до лікарні та те, що раніше мав російське громадянство. Крім того, паспорти, у тому числі закордонний, було вилучено судом наприкінці 2019 року при заміні запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та долучено до матеріалів справи, що прямо заборонено законодавством України, оскільки єдиний орган, який має законне право приймати паспорти це міграційна служба України, чим суд вийшов за межі своїх повноважень. В ухвалі не зазначено даних про обґрунтованість обвинувачення та чому інші запобіжні заходи не можуть запобігти даним ризикам.
Крім того, на її думку, дане кримінальне провадження не є складним з точки зору витрат часу на дослідження доказів, наразі сторони перейшли в стадію дебатів.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу останнього та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Положеннями ст. 200 КПК України передбачено, що прокурор... має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу…
При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив всі обставини та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш суворий у вигляді тримання під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001958 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2018 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
20 листопада 2019 року ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та змінено йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема заборонено цілодобово не залишати місце свого проживання, здати на зберігання свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.
В подальшому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту неодноразово продовжувався за клопотанням прокурора.
18 лютого 2021 року прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики того, що останній може переховуватися від суду, з огляду на порушення ним обов`язків, наявність паспорта громадянина Російської Федерації, а також він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Розглядаючи дане клопотання прокурора, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на таке.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду і для запобігання даному ризику слід змінити йому запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Обвинувачений був зобов`язаний ухвалою суду від 20.11.2019 року здати на зберігання паспорти, які надають право виїзду та в`їзду в Україну та не заперечував про наявність в нього паспорта громадянина Російської Федерації, який дає йому право на перетин кордону з РФ, проте в суді першої інстанції він пояснював, що цей паспорт здав то до відділення міграційної служби за місцем мешкання, то до Генерального консульства Російської Федерації.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з відповіддю Генерального консульства Російської Федерації в Україні від 09.02.2021 року ОСОБА_7 з будь-яких питань до консульства не звертався та паспорт громаднянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 , виданий 05.03.2009 року УФМС Росії, Іванівської області в Іванівському муніципальному районі в ГК не здавав.
Згідно з відповіддю Центрально-Міського РВ в м. Кривий Ріг ДМС України ГУ в Дніпропетровській області №1231, розташованого за місцем мешкання обвинуваченого, ОСОБА_7 набув громадянство України 30.11.2010 року та відповідно до ст. 8 ЗУ Про громадянство України зобов`язаний був повернути паспорт громадянина РФ до уповноважених органів цієї держави (Генерального Консульства Російської Федерації до м. Харків), тобто повернення паспорта громадянина іноземної держави покладено на заявника.
Оскільки пояснення обвинуваченого суперечать отриманій судом першої інстанції, та він має паспорт громадянина Російської Федерації, який дає йому право на перетин кордону з РФ, тому суд обґрунтовано дійшов висновку про існування реального ризику у вигляді можливого переховування від суду з метою уникнення покарання, в разі визнання його винуватим.
Крім того, обвинуваченим був порушений обов`язок, покладений ухвалою суду від 20.11.2019 року щодо заборони цілодобово залишати місце свого проживання, звернувшись самостійно до лікаря 05.02.2021 року та не повідомивши про це суд. Дану інформацію суду було повідомлено лише 08.02.2021 року захисником обвинуваченого, тобто на призначене судове засідання, а не в день, коли обвинувачений звернувся за медичною допомогою (05.02.2021 року).
Вказані вище обставини в сукупності свідчать про наявність реального ризику у вигляді можливого переховування від суду, враховуючи також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину (ч. 1 ст. 115 КК України) і яке передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.
На переконання апеляційного суду, більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та нівелювати доведений ризик, тому суд обґрунтовано задовольнити клопотання прокурора та змінив обвинуваченому запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4