Справа № 129/213/17
Провадження №11-кп/801/95/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000326 від 07.10.2016,
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Гайсинського відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, інваліда другої групи, раніше не судимого,
-визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 вирішено не обирати.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз по справі в сумі 1407,36 грн.
Речові докази: автомобіль «ВАЗ-21043» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «ВАЗ-21043» д.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 , автомобіль «ВАЗ-2109» д.н.з. НОМЕР_3 повернуто ОСОБА_9 .
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 70 300 грн. сімдесят тисяч триста гривень) матеріальної шкоди, 300 000 грн. (триста тисяч гривень) моральної шкоди, заподіяної злочином, а також витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 8000 грн.

Встановлено, що 07.10.2016 р. приблизно о 12 год. 45 хв. на автодорозі Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка 491 км неподалік с. Тарасівка Гайсинського району водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21043» д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам пункту 10.1, вимогам горизонтальної дорожньої розмітки п.1.1 додатку №2 ПДР України перед зміною напрямку руху ліворуч та виїздом на зустрічну смугу руху через вузьку суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2109» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , що рухався у зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритого уламкового перелому правого надколінника зі зміщенням, закриті переломи внутрішньої, зовнішньої, передньої кісточок правої гомілки (великої і малої гомілкових кісток в нижній третині, що формують правий гомілково-ступеневий суглоб), садна ділянки лоба.
Водій автомобіля «ВАЗ-2109» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійних ран лівої та правої надбрівної дуги; саден в ділянці лівого та правого колінних суглобів; численних прямих переломів ребер грудної клітки зліва з розривами пристінкової плеври; подвійного перелому грудини; розриву селезінки. Смерть ОСОБА_12 наступила внаслідок сполучної травми тіла, яка проявилась тупою закритою травмою грудної клітки у вигляді подвійного перелому грудини, численних прямих переломів ребер зліва з пошкодженням пристінкової плеври; закритою тупою травмою-живота у вигляді розриву селезінки, які супроводжувались масивною кровотечею в черевну та ліву плевральні порожнини, травматичним шоком, дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку з настанням смерті.
Пасажир автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які стоять в причинному зв`язку з настанням її смерті, у вигляді садна в ділянці обличчя, численних непрямих подвійних переломів ребер грудної клітки зліва та справа з розривами пристінкової плеври; перелому грудини; переломо-вивиху 2-го хребця грудного відділу хребта; смерть ОСОБА_14 наступила внаслідок сполучної травми тіла, яка проявилась тупою закритою травмою грудної клітки у вигляді перелому грудини, численних, непрямих, подвійних, двобічних переломів ребер з пошкодженням пристінкової плеври зліва та справа; тупою закритою травмою хребта у вигляді переломо-вивиху 2-го грудного хребця, які супроводжувались масивною кровотечею в плевральні порожнини, травматичним шоком.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21043» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійних ран лівої та правої гомілок; закритих переломів правої плечової кістки та правої стегнової кістки; перелому правої ключиці; численних непрямих подвійних переломів ребер грудної клітки зліва та справа з розривами пристінкової плеври; подвійного перелому грудини; повного переломо-вивиху 1-го шийного хребця грудного відділу хребта; розриву печінки. Смерть ОСОБА_15 наступила внаслідок сполучної травми тіла, яка проявилась тупою закритою травмою грудної клітки у вигляді подвійних переломів грудини, численних непрямих подвійних двобічних переломів ребер з пошкодженням пристінкової плеври зліва та справа; тупою закритою травмою хребта у вигляді повного переломо-вивиху 1-го шийного хребця з повним розривом речовини спинного мозку та переломо-вивиху 7-го грудного хребця; закритою тупою травмою живота у вигляді розриву печінки; закритими переломами правого плеча та правого стегна, переломом правої ключиці, які супроводжувались масивною кровотечею в черевну та плевральні порожнини, травматичним шоком; дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку з настанням смерті.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб та заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі прокурор кримінальному провадженні - прокурор Гайсинського відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи правильність кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, просить вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 23.09.2020 щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобам строком на 3 роки.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України є тяжким. Крім того, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, не визнавши при цьому, що внаслідок порушення ним ПДР сталася дорожньо-транспортна подія, пояснивши, що можливою причиною ДТП могло стати його погане самопочуття, яке він відчув ще перед тим, як сідати за кермо та прийняв у зв`язку з цим лікарські препарати, що не зменшує його відповідальності. Окрім того, судом під час ухвалення вироку та призначенні покарання недостатньо враховано характер вчиненого ним злочину, оскільки внаслідок ДТП загинуло три особи, а одна особа отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Також судом не враховано те, що потерпілий ОСОБА_9 у якого в результаті ДТП загинули рідний брат і мати, просив суворо покарати обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 286 КК України до п`яти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті просить вирок залишити без змін.

Доводи своєї апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, вчинив злочин вперше, раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання. Зазначає, що ОСОБА_7 в своїх показах вказав, що свідомо не порушував ПДР та стверджував про втрату свідомості на момент зміни ним напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу через поганий стан здоров`я, у зв`язку з чим суд зазначив про відсутність пом`якшуючих покарання обставин, зокрема щирого каяття. Також відсутні обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , він не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, являється інвалідом другої групи, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_13 заподіяну злочином шкоду, частково визнав цивільний позов ОСОБА_9 , який судом був задоволений та в цій частині вирок ним не оскаржується. Щодо добровільного відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_16 , то зазначене зумовлено тим, що у цьому питанні він не зміг знайти компромісу з ОСОБА_9 . Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 до ОСОБА_7 не мають та просили суд не позбавляти його волі. Також судом не було враховано висновок органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу подану в інтересах обвинуваченого та наполягли на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Також ОСОБА_7 просив суд його суворо не карати, врахувати його стан здоров`я та його інвалідність 2 групи внаслідок ДТП, заяви від двох потерпілих про відшкодування їм шкоди та суворо його не карати, а також його догляд за тестем. Щодо потерпілого ОСОБА_9 , то йому не була відшкодована шкода через те, що той у нього коштів не взяв, посилаючись на те, що все вирішить суд. Окрім того, в своєму останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 просив суд пом`якшити призначене йому покарання або ж скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу прокурора підтримала та наполягала на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого просив залишити без задоволення, посилаючись на те, що від обвинуваченого ОСОБА_7 йому не було жодного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди. Окрім цього, потерпілий подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, зазначивши те, що судом недостатньо враховано при ухваленні вироку та призначенні покарання ОСОБА_7 характер вчиненого ним злочину, оскільки сталася непоправна врата внаслідок ДТП загинуло три особи, а одна отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. У нього зокрема в результаті цього ДТП загинули рідний брат та мати і він просив суд суворо покарати обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_13 повідомлялася апеляційним судом належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , цивільний відповідач ПАТ «СК «УНІКА» також повідомлялися апеляційним судом належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте, до суду апеляційної інстанції не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки. Таким чином відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України кримінальне провадження розглянуто у їх відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Також відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З положень ст. 94 КПК України вбачається, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з вироку, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сформовано з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі усіх з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, а також безпосередньо дослідив у судовому засіданні усі інші докази у кримінальному провадженні, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а також вирішено цивільний позов потерпілого цивільного позивача ОСОБА_9 . Дані висновки суду першої інстанції щодо
правильності кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення та доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, а також щодо цивільного позову в апеляційних скаргах не заперечуються, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо наявності обґрунтованих підстав для змінити вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора щодо наявності обґрунтованих підстав для скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також враховано позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Зокрема, обираючи покарання ОСОБА_7 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами судом першої інстанції враховані позитивні характеристики з місця його проживання, повне відшкодування потерпілій ОСОБА_13 заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, відсутність у ОСОБА_7 судимості; також судом враховано особу обвинуваченого, який на даний час є інвалідом другої групи, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував потерпілим заподіяну злочином шкоду. Також судом враховано тяжкість скоєного ОСОБА_7 необережного злочину згідно ст. 12 КК України, який є тяжким, відсутність у потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 , прохання їх та потерпілої ОСОБА_13 суворо його не карати та не позбавляти волі, а також висновок уповноваженої особи органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Окрім цього, місцевим судом також враховано позицію потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9 , який просив суд суворо покарати обвинуваченого.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно із п.1 ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - право кожного на життя охороняється законом.
Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що внаслідок скоєного ОСОБА_7 необережного тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, настала смерть трьох людей ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а ОСОБА_13 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. У потерпілого ОСОБА_9 у результаті даної ДТП загинули рідний брат і мати.
За таких обставин кримінального провадження колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідним й достатнім покаранням виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів можливо тільки у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів також не може також погодитись з твердження обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевим судом не було враховано те, що він свідомо не порушував правил дорожнього руху, які ставляться йому за вину, а також його твердження про втрату ним свідомості на момент зміни ним напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу руху через поганий стан здоров`я. Дані твердження обвинуваченого взяті місцевим судом до уваги, яким суд дав належну правову оцінку, оскільки вони фактично є правомірною позицією способу його захисту, однак які не можуть бути взяті судом до уваги через їх безпідставність та спростування під час судового розгляду безпосередньо дослідженими судом доказами у кримінальному провадженні, які узгоджуються з викладеними в обвинуваченні та дослідженими в судовому засіданні обставинами, що в сукупності та взаємозв`язку між собою і обставинами провадження неспростовно доводять винуватість ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому злочину.
На переконання колегії суддів, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_7 частково визнав свою вину у вчиненні злочину, не визнавши при цьому, що внаслідок порушення ним ПДР сталася дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до смерті трьох осіб, а одна особа отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, виходячи з наступного.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину має знаходити своє відображення в матеріалах кримінального провадження та, як прояв суб`єктивної поведінки обвинуваченого, має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження при проведенні досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав частково, разом з тим розкаюється у вчиненому, висловлює жаль з приводу вчиненням ним злочину, вважаючи, що свідомо ПДР він не порушував та стверджував про неякісне асфальтне дорожнє покриття та втрату ним свідомості на момент зміни напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу через поганий стан його здоров`я, не знає яким чином так сталося. Разом з тим будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав свою вину, не давав правдиві показання чи ухилявся від слідства, матеріали справи не містять, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, як раз і свідчить про визнання ним своєї провини та правдиві показання, які підтверджують в сукупності з іншими дослідженими судом доказами обставини вчинення ним кримінального правопорушення. З показів ОСОБА_7 вбачається, що він критично оцінює свою протиправну поведінку, засуджує свої дії, висловлював готовність понести покарання, проте не в місцях позбавлення волі, а з випробовуванням з визначенням іспитового строку, відшкодував потерпілим, окрім потерпілого ОСОБА_9 завдану ним матеріальну шкоду, оскільки цивільний позов останнього він визнає лише частково, думку інших потерпілих щодо призначення покарання ОСОБА_7 , а тому вказані обставини у сукупності свідчать саме про каяття обвинуваченого.
Зазначеними обставинами також спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції під час ухвалення вироку та призначенні покарання недостатньо враховано характер вчиненого ним злочину, оскільки внаслідок ДТП загинуло три особи, а одна особа отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також позицію потерпілого ОСОБА_9 .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст.50, 65 КК України, та дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, тому дійшла висновку про залишення апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Гайсинського відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3