Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/927/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про часткове скасування арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах користувача майна ОСОБА_4 , з клопотанням про часткове скасування арешту на майно. В зазначеному клопотанні він просить: частково скасувати арешт на автомобіль «ЗИЛ 131», спеціальний вантажний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та передати транспортний засіб ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, а також зобов`язати відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області передати автомобіль «ЗИЛ 131», спеціальний вантажний, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 його законному володільцю ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.
На обґрунтування клопотання зазначає, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна на яке накладено арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту майна. Автомобіль «ЗИЛ 131» спеціальний вантажний д.р.н НОМЕР_1 перебуває в законному володінні та розпорядженні ОСОБА_4 , він має на руках свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Даний автомобіль є єдиним джерелом для прожиття та утримання родини ОСОБА_4 , який надає послуги з перевезення вантажів вантажним автомобілем «ЗИЛ 131» спеціальний вантажний д.р.н НОМЕР_1 . На його думку, при накладені арешту на вантажний автомобіль «ЗИЛ 131» спеціальний вантажний д.р.н НОМЕР_1 судом не було враховано та не застосовано вимоги ст. 173 КПК України, а саме, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Також з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна на яке накладено арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Як свідчать матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 органом досудового слідства кримінальне провадження не відкривалося та йому не повідомлялося про підозру про вчинення будь яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. У кримінальному провадженні № 0000023 ОСОБА_4 має статус свідка. ОСОБА_4 також не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Також, зазначає, що у відділенні поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області відсутній спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, а це може призвести до знищення чи пошкодження транспортного засобу ОСОБА_4 .
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати клопотання без його участі, вимоги викладені у клопотанні підтримує повністю та просить їх задоволити.
Користувач майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлений, що стверджується матеріалами справи.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України - слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1)збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або в безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 22.03.2021 року, а саме: спеціальний вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131», типу ПЛГ з облаштованим маніпулятором для навантаження лісопродукції, державний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, номер шасі НОМЕР_3 ,1992 року випуску, з напівпричепом без державного номерного знаку, власником якого являється ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1 та яким фактично користується водій ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_2 та лісопродукцію породи сосна у кількості 36 сортиментів різної довжини та діаметру, без бірок та відповідних документів - шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «ЗИЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_5 .
Арешт на вищевказане майно було накладено з метою збереження речових доказів та дослідження органами досудового розслідування, оскільки майно, у вигляді зазначених речей, відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, є доказами кримінального правопорушення та існують ризики його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
При дослідженні матеріалів скарги, слідчим суддею встановлено, що арешт на майно накладений у відповідності до норм діючого кримінально процесуального законодавства України, тобто дане позбавлення права відбулось на умовах, передбачених законом, що погоджується з практикою Європейського Суду з прав людини та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи клопотання про те, що арешт на вказане майно накладено безпідставно, оскільки, накладено без врахування розумності та співрозмірності обмеження права володіння та користування майном, наслідків такого арешту, та при постановленні ухвали не достатньо були дотримані всі вимоги ст.ст. 100, 170, 173 КПК України, є безпідставними та наразі передчасними, оскільки накладення арешту на вказане майно відповідає завданням кримінального провадження та в даному випадку є обґрунтованим, а інші обставини підлягають перевірці під час досудового розслідування кримінального провадження. Зазначений автомобіль підлягає відповідному дослідженню в ході досудового розслідування кримінального провадження з огляду на наявність на ньому можливих слідів вчинення кримінального правопорушення, тому на даному етапі досудового розслідування цілком обґрунтованим вбачається рішення слідчого судді щодо повного арешту вказаних автомобілів. Посилання представника користувача автомобіля на те, що він є джерелом заробітку для ОСОБА_4 , зазначених висновків слідчого судді не спростовують. Окрім того, жодних доказів на підтвердження того, що зазначений автомобіль є єдиним джерелом заробітку до клопотання не додано.
При цьому посилання адвоката ОСОБА_3 в обгрунтування свого клопотання про безпідставність клопотання про арешт автомобілів на те, що ОСОБА_4 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні тому на вказане майно, не може бути накладено арешт - є неприйнятними, оскільки згідно ч. 3 ст. 170 KПK України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 15.10.2019 року у справі № 287/1672/19 накладено арешт на спеціалізований вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131» типу ПЛГ з облаштованим маніпулятором для навантаження лісопродукції, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом без державного номерного знаку, який передано на відповідальне зберігання водію ОСОБА_4 .
Проте, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що вказаний автомобіль перебуває під арештом, в черговий раз використав арештований автомобіль для перевезення лісопродукції без відповідних документів на підтвердження її легальності.
Крім того, з матеріалів справи слідує, що на даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не закінчено, тому не відпала потреба в арешті майна, який є одним із заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до ст. 131 КПК України.
Слідчий суддя враховує обставину, що у вчиненому правопорушенні, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 246 КК України, зазначений автомобіль є безпосереднім знаряддям вчинення злочину та речовим доказом у кримінальному провадженні. Заявником у клопотанні не наведено достатніх підстав про можливість скасування заходу забезпечення кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законодавством та не долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а саме в арешті автомобіля, відпала потреба.
Слід зазначити, що слідчий для розгляду клопотання у судове засідання не з`явився, тому слідчий суддя позбавлений можливості вислухати думку слідчого та дослідити чи проведені на даний час всі необхідні слідчі та процесуальні дії з вказаним транспортним засобом, враховуючи, що на даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не закінчено .
Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.
Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника про скасування арешту майна, оскільки існують підстави для тимчасового позбавлення власника (користувача) майна права на відчуження, розпорядження та користування вилученим органом досудового розслідування майном, тобто існує сукупність підстав і підозр вважати, що це майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.16,100,170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про часткове скасування арешту на майно - відмовити.
Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1