Номер провадження: 11-кп/813/699/21
Номер справи місцевого суду: 509/4910/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року в кримінальному провадженні №0001846 від 10.08.2018 року відносно
ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працює водієм у ФОП ОСОБА_13 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 частково задоволено, стягнуто із страхової компанії ТДВ СТДВ «Глобус» матеріальну шкоду в розмірі 42152 (сорок дві тисячі сто п`ятдесят дві) гривні; стягнуто з ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 96 833 (дев`яноста шість тисяч вісімсот тридцять три) гривні.
Вирішено питання з процесуальними витратами у кримінальному провадженні.
Оскарженим вироком встановлено, що 09 серпня 2016 року близько 20 год. 40 хв. в світлий час доби ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (відповідно довідки №3203 Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я від 10.08.2016 - вміст етилового спирту в сечі складав 1,85%), керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_16 , рухався по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Приморської у с. Кароліно-Бугаз, Овідіопольського району, Одеської області, з боку с. Грибівка в напрямку с. Затока Одеської області.
Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_10 , будучи неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, виїхав на лівий край проїзної частини, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які рухались в попутному напрямку по лівому краю проїзної частини, назустріч руху транспорту.
Дана дорожньо-транспортна пригода полягає у прямому причинному зв`язку з грубим порушенням водієм ОСОБА_10 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:
п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.2.9 Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини водія ОСОБА_10 , який під час керування транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, спричинив пішоходу ОСОБА_14 , відповідно до висновку судово-медичного експерта №74 від 24.03.2017, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі: субдурального крововиливу правої гемісфери мозку, геморагічного забою правої лобної долі головного мозку; забійної рани правої верхньої повіки у зовнішнього кута ока, забійної рани лобної області справа, забійної рани лівого плеча, зовнішньої і задньої поверхні з переходом на ліве передпліччя по всіх поверхнях; забійної рани грудної клітки, задньої поверхні в проекції 10-12 ребер між лівою біляхребтовою та лопатковою лініями; забійної рани правого стегна, передньої поверхні, верхньої третини; забійної рани в проекції правого колінного суглоба, передньої поверхні; забійної рани правої гомілки, задньої поверхні, верхньої і середньої третини; відкритий уламковий перелом діалізів (тіла) кісток правої гомілки; закритий двокісточковий перелом кісток лівої гомілки, які в сукупності згідно п.2.1.3. «м» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 , його захисник ОСОБА_11 та прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а також змінити йому запобіжний захід на менш суворий особисте зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції не дослідив всі докази у справі та не надав їм належної оцінки, належним чином не мотивував свого рішення, не взяв до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, у зв`язку з чим призначив занадто суворе покарання.
Захисник ОСОБА_11 просив вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що вирок ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права України, суд першої інстанції, всупереч вимогам КПК України не надав належної правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину та особі обвинуваченого та призначив занадто суворе покарання. Також захисник просив зменшити стягнену з обвинуваченого суму відшкодування за позовом представника потерпілого.
Прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій, просив вирок суду першої інстанції змінити, шляхом доповнення мотивувальної часини вироку посиланням обвинуваченого, на показання свідка ОСОБА_18 та експерта ОСОБА_19 , як на докази винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а резолютивну частину вироку доповнити вказівкою, що речовий доказ, а саме автомобіль марки «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в повному обсязі, при ухваленні вироку в мотивувальній частині вироку не послався та не врахував пояснення свідка ОСОБА_18 та експерта ОСОБА_19 .
Крім того, прокурор посилається на те, що районним судом, всупереч вимогам ст.100 КПК України, не вирішено питання про долю речових доказів та не вказано, що органом досудового розслідування повернуто автомобіль марки «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 законному володільцю ОСОБА_10 .

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 щодо звільнення ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Прокурор ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 у повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 про суворість призначеного покарання та необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст.75 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з положеннями частин 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, а також встановив відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом першої інстанції врахована позиція потерпілого щодо покарання та задоволено його цивільний позов.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_10 має бути призначене покарання пов`язане з реальним позбавленням волі та призначив йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Разом з тим, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного ОСОБА_10 покарання та наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у своїй постанові від 25.09.2019 року, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , зазначила про необхідність належно оцінити відомості про особу винуватого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення згідно вимог ст. 50, 65 КК України.
Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_10 визнав свою вину в повному обсязі та щиро каявся у вчиненому злочині.
Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений повністю відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою потерпілого ОСОБА_14 про те, що він не має до ОСОБА_10 жодних претензій матеріального та морального характеру.
Крім того, ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації і проживання, одружений та ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася дочка ОСОБА_20 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно з відповіддю №33/26/117-21 від 03 лютого 2021 року Чуднівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку сектору з 30 травня 2019 року. За цей період умов та порядку покарання з випробуванням не порушував. Обов`язки покладені на нього судом виконує.
З 29 листопада 2019 року по 20 лютого 2020 року ОСОБА_10 пройшов пробаційну програму «Попередження вживання психоактивних речовин» та виконав заходи, передбачені пробаційною програмою.
Відповідно до довідки-характеристики №6 від 05 лютого 2021 року, виданої виконкомом Вільшанської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , характеризується виключно з позитивної сторони, чуйний, товариський. Завжди готовий прийти на допомогу, користується повагою у односельчан.
Відповідно до характеристики №56 від 05 лютого 2021 року, наданої з місця роботи, зазначено, що ОСОБА_10 з 01 листопада 2019 року працює у ФОП ОСОБА_21 , займає посаду «підсобний працівник». Зарекомендував себе позитивно, як відповідальний, добросовісний та сумлінний працівник. Завдання керівництва виконує старанно, якісно і в установлений строк. Користується повагою у працівників та керівництва.
З огляду на матеріали кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 є учасником «АТО» на Донбасі, про що свідчить копія військового посвідчення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Спілка учасників бойових дій та волонтерів АТО на Донбасі звернулася до Одеського апеляційного суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання в місцях позбавлення волі, посилаючись на його позитивну характеристику, а також те, що, відповідно до довідки військово-лікарської комісії обвинувачений ОСОБА_10 має діагноз посттравматичного стресового розладу, тривалого агрипнічного синдрому, що пов`язано з його участю в бойових діях в зоні АТО.
Наведені в зазначених документах відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого та його характеристики прокурором та представником потерпілого під час апеляційного розгляду під сумнів не ставилися.
Також апеляційний суд враховує той факт, що після вчинення злочину до взяття обвинуваченого під варту вироком районного суду, пройшов тривалий час (більше 2 років), і за цей період обвинувачений ОСОБА_10 жодних порушень закону не допускав.
Апеляційний суд зазначає, що з часу постановлення рішення колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 25.09.2019 року, в якому було зазначено про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_10 від відбування основного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, обставини у кримінальному провадженні значно змінилися.
Так, на теперішній час ОСОБА_10 повністю відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, що свідчить про наявність у нього щирого каяття у вчиненому. 23 липня 2020 року у нього народилася дочка ОСОБА_20 , яка перебуває на його утриманні, з огляду на те, що ОСОБА_10 проживає разом зі своєю сім`єю та є офіційно працевлаштований у ФОП ОСОБА_21 , що також свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
Вищевикладені обставини апеляційний суд відносить до тих, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.
Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що ОСОБА_10 , перебуваючи на обліку Чуднівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, з 30 травня 2019 року умов та порядку покарання з випробуванням на теперішній час не порушував,
За таких обставин, апеляційний суд переконаний в тому, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі за вчинення злочину, що йому інкримінується, та за обставин, встановлених апеляційним судом, є недоцільним, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, за умови контролю з боку органу пробації.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_10 , враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як ним так і іншими особами.
Доводи апеляційної скарги захисника про невірне вирішення районним судом цивільного позову є безпідставними з огляду на те, що обвинувачений не заперечував розміру стягнутої з нього суми відшкодування та на теперішній час відшкодував її у повному обсязі.
Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора в частині вирішення долі речових доказів, то вони є слушними, оскільки суд першої інстанції, всупереч положенням статей 100, 368, 374 КПК України, не вирішив питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги прокурора в частині доповнення мотивувальної частини вироку суду доказами, які були дослідженні судом першої інстанції апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки фактичні обставини кримінального провадження та вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину сторонами не оскаржуються, та такі доповнення мотивувальної частини вироку першої інстанції апеляційним судом не передбачені положеннями кримінального процесуального закону України.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 2 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може також бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що змінена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 4 05, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_11 та змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 грудня 2018 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити в частині призначеного покарання та рішення щодо речових доказів.
Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до положень п.1) та п.2) ч.1, п.2 та п.4) ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Доповнити резолютивну частину вироку абзацом: «Транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику, або уповноваженій ним особі».
В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.
Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4