Справа № 303/8232/20
Ряд стат звіту 380
В И Р О К
16 лютого 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції, кримінальне провадження №0001504 внесене до ЄРДР 10 грудня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця призваного на військову службу під час часткової мобілізації військової частини НОМЕР_1 , в званні солдат,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
- захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Угода про визнання винуватості досягнута між прокурором та обвинуваченим у присутності захисника обвинуваченого, під час досудового розслідування 26 грудня 2020 року.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за таких обставин:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин, 22 липня 2020 року самовільно залишив місце несення служби територію зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби по 6 грудня 2020 року, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військовослужбовцем військової частини (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно без поважних причин на військову службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, щиро розкаявся.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 та військового прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону майора юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001504 внесене до ЄРДР 10 грудня 2020 року, на підставі ст. ст. 468,469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості, із зазначенням сторін, формулюванням обвинувачення та його правової кваліфікації, із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини. ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України за вказаних обставин. Між обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 та військовим прокурором в угоді досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання, з іспитовим строком, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1-2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. Угода підписана обвинуваченим, його захисником та прокурором.
ОСОБА_3 повідомив, що йому цілком зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого просить затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному узгоджене сторонами покарання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши учасників судового провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши зміст угоди про визнання винуватості, суд встановив наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.
Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент, після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Угода про визнання винуватості, укладалася за участі захисника, відповідно до вимог ст. 52 КПК України.
Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.
Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, який відповідно до приписів ст. 12 КК України є злочином тяжким, а відтак підпадає під дію ч.4 ст. 469 КПК України.
Узгоджена сторонами в угоді про визнання винуватості міра покарання установлена в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та з урахуванням особи обвинуваченого.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відсутні.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним в присутності захисника, повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін, з врахуванням, що передбачена ч.2 ст. 50 КК України мета кримінального покарання в такому випадку буде досягнута, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись: ст.314, 372, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001504 внесене до ЄРДР 10 грудня 2020 року, укладену в присутності захисника 26 грудня 2020 року.
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначивши йому узгоджену сторонами угоди міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості, у відповідності до ст. 476 КПК України, потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1