Дата документу 20.04.2021 Справа № 323/3213/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/3213/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/821/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року, якою

відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)», звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із клопотанням про звільнення умовно-достроково від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2019 р.
В обґрунтування клопотання засуджений послався на те, що, перебуваючи в Державній установі «Оріхівська виправна колонія № 88», він відбув більше двох третин призначеного йому покарання, хворіє на низку захворювань, внаслідок яких не може бути залучений до праці, але злісним порушником режиму відбування покарання не є, вину у вчиненні злочину визнає, претензій до нього від жодної особи немає.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи відомості про поведінку засудженого під час відбування покарання, його характеристику, явно формальне ставлення до своїх обов`язків та умов відбування покарання, відсутність у нього інтересу до участі у диференційованих програмах виховного впливу, самодіяльних організаціях, виховних заходах, тобто в поведінці засудженого ОСОБА_7 відсутні ознаки сумлінної поведінки засудженого, які б свідчили про його виправлення та готовність до самокерованої позитивної поведінки.
Таким чином, суд першої інстанції враховуючи матеріали провадження, дійшов до висновку, що до ОСОБА_7 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що не згоден з судовим рішенням. Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд не врахував належним чином його стан здоров`я, який на думку засудженого є тяжким, що унеможливлює подальше перебування в ізоляції від суспільства. Крім того, зазначає, що посилання прокурора в суді на те, що я не працюю і не хочу працевлаштовуватися є безпідставним і таким, що не відповідає дійсності, оскільки через наявні хвороби він не може працевлаштуватися. Суд першої інстанції, на думку апелянта, врахував лише негативні сторони, але не врахував, що всі допущенні порушенні були погашені в установленому порядку. Також, матеріали провадження містять неточну інформацію від адміністрації установи виконання кримінальних покарань, а саме в довідках, характеристиках вказана невірна дата народження.

Просить застосувати до нього положення ч.2 ст.81 КК України та звільнити його умовно-достроково від відбування кримінального покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги засудженого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно із ст.1 КПК України, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Статтею 2 КПК України, визначені завдання кримінального провадження, серед яких крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, окрім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність та диспозитивність.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 1 частині 3 ст.81 КК України зазначено , що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2020 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засудженні, які протягом всього, а не певного часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський влив.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2019 року за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 27.11.2018 р., кінець строку відбування покарання 27.11.2021 р.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на ст.81 КК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення і перевиховання.

Відповідно до характеристики засудженого, виданої ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» засуджений ОСОБА_7 під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 30.11.2018 допустив 1 порушення встановленого режиму, заохочень не мав. З 05.04.2019 відбував покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 30.07.2019 перебував в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 05.09.2019 відбував покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» допустив 1 порушення встановленого режиму тримання, заохочень не мав. З 25.02.2020 перебував в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 16.04.2020 відбував покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 04.09.2020 перебував в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 23.10.2020 відбував покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 11.12.2020 перебував в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав. З 21.01.2021 відбуває покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» порушення встановленого режиму тримання не допускає, заохочень не має (а.с.13).

Засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Не завжди приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Не намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не бере, так як не вбачає в цьому суспільної необхідності. Не прагне підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійних та технічних навичок. Не бажає брати участь в самодіяльних організаціях установи. Бажає приймати участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування, отримує посилки, передачі.

Відповідно до довідок, які наявні в матеріалах провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 заборгованості за виконавчими листами не має, кошти на особовому рахунку відсутні.

Враховуючи характеризуючі данні про засудженого та надаючи оцінку матеріалам провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 відповідно до ст.81 КК України, не довів своєю поведінкою і працею своє виправлення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, та не в повному обсязі дослідив матеріали провадження є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе і інших умовах без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів звертає увагу, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за ввесь час відбування покарання може лише свідчити про належне дотримання ним умов відбуття кримінального покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому відсутність у нього непогашених порушень режиму утримання є не достатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.

Щодо посилання засудженого на наявність у нього ряду захворювань, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не можуть бути взяті до уваги під час розгляду питання про умовно-достроково звільнення засудженого, оскільки такі обставини не є підставою для звільнення в порядку ст.81 КК України.
У разі підтвердження належним чином наявність таких захворювань, які унеможливлюють подальше відбування покарання засудженим в умовах ізоляції від суспільства, він має право поставити таке питання перед судом, в порядку ст.84 КК України.
Разом з тим, суд першої інстанції в своїй ухвалі зазначив, що раніше ОСОБА_7 звертався до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання на підставі т.84 КК України, однак ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.11.2020 йому було відмовлено.
Таким чином, судовий розгляд клопотання засудженого судом першої інстанції було здійснено та проведено у відповідності до вимог законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4