Справа № 675/910/21
Провадження № 1-в/675/76/2021
У Х В А Л А
"18" серпня 2021 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання,-

В С ТА Н О В И В:
До Ізяславського районного суду Хмельницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3 , засуджений), який тимчасово знаходиться в державній установі «Сумський слідчий ізолятор» про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яким його засуджено до довічного позбавлення волі.
В обгрунтування заявленого клопотання зазначає, що будучи засудженим вироком апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року за ст.ст. 357 ч. 3, 289 ч. 3, 194 ч. 2, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна відбув покарання у виді позбавлення волі вже більше як 17 років.
На переконання засудженого ОСОБА_3 , вказані вище обставини, приписи ч.ч. 1, 5 ст. 80 КК України, ст. 28 КК України, прецедентна практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Пєтухов проти України» та рішення у справі «Артюшенко проти України», в яких констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україна довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення, дають правові підстави для його звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яким його засуджено до довічного позбавлення волі.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 та його захисник подане клопотання підтримали в повному обсязі, вказуючи на необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини, яка має вищу юридичну силу над національним законодавством України.
Підтримуючи заявлені вимоги засуджений та його захисник звертали увагу суду, що у випадку, якщо суд не знайде підстав звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, то необхідно вирішити питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що випливає з приписів п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України та ч. 5 ст. 80 КК України.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на його безпідставність. На думку прокурора, засуджений залишив поза увагою ту обставину, що в порядку ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у визначені строки в залежності тяжкості покарання. Тобто визначальним є те, що вирок не було виконано, натомість вирок за яким ОСОБА_3 відбуває покарання виконується з моменту набрання ним чинності.
Дослідивши матеріали клопотання засудженого, частину матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , що мають значення для правильного вирішення справи, заслухавши його доводи, позицію захисника, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши в цілому матеріали справи, суд приходить до висновку, що таке клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , який тимчасово утримується в державній установі «Сумський слідчий ізолятор» та відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», за вироком апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року, засуджений за ст.ст. 357 ч. 3, 289 ч. 3, 194 ч. 2, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Необхідно наголосити, що суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_3 призначив покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України. При цьому, на даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_3 будь-яким законом не усунута.
Як вбачається з розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності, вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року відносно засудженого ОСОБА_3 набрав чинності 22.03.2005 року та підлягає негайному виконанню.
Згідно наданої державною установою «Сумський слідчий ізолятор» характеристики від 07.07.2021 року засуджений ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаній установі з 20.05.2015 року по даний час зарекомендував себе посередньо, один раз заохочувався, мав 6 дисциплінарних стягнень, які погашені за строком давності.
Вирішуючи клопотання засудженого, суд враховує наступне.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк, що становить п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Частина п`ята цієї ж статті визначає, що питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
Виходячи із вищезазначених положень, особа звільняється від відбування покарання, зокрема, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано.
Однак, як встановлено судом, вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року відносно засудженого ОСОБА_3 набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ним законної сили, а відтак строки давності до вказаного обвинувального вироку не застосовуються.
Посилання ж засудженого на ряд рішень ЄСПЛ, зокрема і на прийняті рішення у справах «Пєтухов проти України» та «Артюшенко проти України», в яких констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україна довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення, суд оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи засудженого про те, що відповідно до Конституції України та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод становлять невід`ємну частину національного законодавства, є джерелом права та мають вищу юридичну силу, ніж національний закон, тому для їх застосування не обов`язково внесення змін до законів України, суд відхиляє, оскільки вони не узгоджуються не тільки з національним законодавством з цього приводу, а також з практикою Європейського суду з прав людини. Суд, при цьому враховує і позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 року по справі № 757/12726/18-ц.
Щодо покликань засудженого на норми ч. 5 ст. 80 КК України, згідно яких, на його думку, суд зобов`язаний у випадку неможливості застосування давності, довічне позбавлення волі замінити позбавленням волі, останній залишив поза увагою ряд обставин, що мають суттєве значення для прийняття такого рішення.
Так необхідно наголосити, що приписи ч. 5 ст. 80 КК України не вказують на безумовний обов`язок суду замінити довічне позбавлення волі на позбавленням волі, у разі відсутності наявності підстав для застосування давності. Так норма передбачає право суду застосовувати чи не застосовувати давність. При цьому, такі приписи КПК України передбачають можливість заміни покарання тільки у випадку, якщо така давність по своїй суті наявна, але не може бути застосована судом.
Так як під давністю виконання обвинувального вироку необхідно розуміти закінчення встановлених у законі відповідних строків із дня набрання обвинувальним вироком законної сили, то з огляду на встановлені вище обставини, не має підстав вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого у даній справі не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ч. 1 ст. 80 КК України.
На переконання суду, доводи засудженого, що обвинувальний вирок відносно нього не виконувався та не міг виконуватися в силу того, що визначене у ньому покарання у виді довічного позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції, суд відхиляє, оскільки суд не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень. Більше того, чинним законодавством України закріплено, що суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд в строк 7 (сім) днів з моменту її оголошення, а засудженим в той самий строк і в тому ж самому порядку, з моменту отримання копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1