БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/1297/2020
Провадження № 1-кс/497/428/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.21 року м. Болград

Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград скаргу ОСОБА_6 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0000053 від 14.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Болградського районного суду Одеської області 07.06.2021 року надійшла скарга ОСОБА_6 , від імені якого подана захисником - адвокатом ОСОБА_3 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні внесеного в ЄРДР за №0000053 від 14.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України
В обґрунтування скарги заявник зазначає, що Слідчим відділом Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 14.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування, старшим слідчим СВ Болградського РВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 за погодженням прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_5 , 24.03.2021 року було складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

На думку заявника складене та вручене повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вищезазначеному кримінальному провадженні є необґрунтованим, безпідставним, складеним за відсутністю належних та допустимих доказів, таким, що викладене з порушенням норм кримінального процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню у повному обсязі.

Підставами для скасування підозри захисник зазначає:

1) порушення порядку повідомлення про підозру, оскільки письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Однак, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів виклику ОСОБА_6 до слідчого для вручення письмового повідомлення про підозру особисто.

Слідчому було відомо зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та його контактний номер телефону ( НОМЕР_1 ), втім матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів виконання слідчим вимог ч. 1 ст. 135 КПК України.

Повідомлення про підозру було вручено 24.03.2021 року о 16:51 годині батьку ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , та в графі яка передбачена для заповнення виключено підозрюваним, саме батьком зроблено запис про її отримання.

Але, матеріали кримінального провадження не містять належних доказів про те, що місце постійного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому захисник наголошує, що ОСОБА_6 не проживає з батьком однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , а лише іноді гостив у нього.

Саме по собі вручення повідомлення про підозру, без подальшої передачі повідомлення особі, якої воно стосується не може свідчити про вручення повідомлення про підозру такій особі, зважаючи на норми ст. 136 КПК України. Разом з цим, до теперішнього часу ОСОБА_6 не отримав письмове повідомлення про підозру, належних та допустимих доказів зворотного матеріали кримінального провадження не містять.

З цих підстав захисник вважає, що органом досудового розслідування не був дотриманий порядок повідомлення про підозру, що є підставою для скасування такого повідомлення про підозру.

2) Підозра не є обґрунтованою.

Так, для повідомлення особі про підозру, виходячи з принципу презумпції невинуватості, необхідна наявність такої системи доказів, яка виключала б будь-які сумніви щодо того, що: 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п. 14 ч. 1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст. 9 КПК України).

В оскаржуваному повідомленні про підозру зазначено, що «28 серпня 2020 приблизно 02:00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в спальній кімнаті домоволодіння АДРЕСА_3 , з побутових причин, вступив у сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , у присутності неповнолітнього сина своєї співмешканки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час зазначеної сварки, ОСОБА_6 , діючи з мотивів особистих неприязнених відносин, що виникли під час зазначеної сварки, діючи з умислом спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 один удар правим кулаком в ділянку щелепи зліва, тим самим спричинив їй тілесні ушкодження у виді відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці тіла зліва зі зміщенням відламків, забійної рани нижньої губи...».

Захисник наголошує, що повідомлення про підозру від 24.03.2021 р., всупереч вимог п. 6 ч. 1 ст.277 КПК України, не відображає суттєвих обставин, відомих на момент складання повідомлення про підозру.

Так, в матеріалах кримінального провадження наявна інформація про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 отримала у період до 01 год. 47 хв. (час виклику швидкої допомоги), що зокрема, вбачається з картки виїзду швидкої медичної допомоги.

При цьому, з викладених у підозрі фактичних обставин можливо зробити висновок, що ОСОБА_10 є лише сином ОСОБА_9 , хоча матеріали справи містять копію свідоцтва про народження, яким підтверджується, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_10 , що є суттєвою обставиною.

Тоді як досудове розслідування було розпочато 14.09.2020 р., тобто більше ніж через два тижні після події, що мала місце 28.08.2020 р.

28.08.2020 р. о 01 год. 47 хв. за адресою: АДРЕСА_3 викликалась швидка медична допомога для надання медичної допомоги ОСОБА_9 .

Також, 28.08.2020 р. за адресою: АДРЕСА_3 здійснювався виїзд співробітників поліції, яким ОСОБА_9 повідомила, що тілесних ушкоджень їй ніхто не задавав, вона сама впала в ванній кімнаті. За вказаних обставин, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.

Крім цього, в матеріалах справи наявна власноручно написана заява ОСОБА_9 від 28.08.2020 р. в якій вона вказала: «...я упала сама в ванной по своей не осторожности повредив челюсть никто телесных повреждений мне не причинял притензий какого либо характера я не имею».

Поміж з цим, в карті виїзду швидкої допомоги наявний запис: «Со слов больной подскользнулась и упала в ванной комнате».

Проте, зі спливом більше двох тижнів після події, що мала місце 28.08.2020 р., ОСОБА_9 змінила свої первинні покази та стала звинувачувати ОСОБА_6 у заподіянні їй тілесних ушкоджень.

При цьому захисник посилається на висновок комісійної судово-медичної експертизи від 09.03.2021 р. № 269., згідно якого: «Перелічені ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, який має обмежену контактуючу поверхню, і могли утворитися як від удару тупим предметом, так і при ударі о тупий предмет при падінні на площині («з висоти власного зросту»). Враховуючи дані огляду місця події від 24 лютого 2021 р. та фото таблиць до нього, такими предметами, при падінні та ударі об які могли утворитися тілесні ушкодження, могли бути край (кут) ванни, край (кут) вмивальника, край (кут) унітазу.

Тобто, висновком комісійної судово-медичної експертизи від 09.03.2021 р. № 269 підтверджуються версія про те, що ОСОБА_9 впала в ванній кімнаті, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, що узгоджується з її первинними показами від 28.08.2020 р.

Захисник припускає, що зміна показів ОСОБА_9 на пряму пов`язана з погіршенням відносин між нею та ОСОБА_6 , через різні погляди на життя.

Також захисник стверджує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим розглядається (висунута) лише одна версія подій - про винуватість ОСОБА_6 , при цьому не надається належна оцінка версії про самостійне падіння ОСОБА_9 в ванній кімнаті, яка, зокрема, ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах, зокрема, первинних показах ОСОБА_9 від 28.08.2020 р. та висновку комісійної судово-медичної експертизи від 09.03.2021 р. № 269, які спростовують висунуту підозру.

З цих підстав на думку захисника, матеріали кримінального провадження не містять беззаперечних, належних та допустимих доказів про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були завданні ОСОБА_6 .

В судовому засіданні 09.06.2021 року:
Захисник ОСОБА_6 ОСОБА_3 , підтримав скаргу, просив її задовольнити, скасувати повідомлення про оголошення підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Надав пояснення з підстав зазначених в скарзі.

Доповнив лише в частині відсутності доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння на час вказаної в повідомлення події.

Слідчий у судовому засіданні заперечувала доводи заявника, та вважала, що скарга задоволенню не підлягає. Надала заперечення та пояснення на кожне твердження захисника, на які останній вказує як на підстави для скасування повідомлення про підозру.
Так, слідчий пояснила, що під час допиту ОСОБА_6 у якості свідка, останній повідомив що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ., до 28.08.2020 проживав за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_9 , неповнолітнім сином ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

Жодної іншої адреси ОСОБА_6 не повідомляв, тому слідчий і намагався вручити підозру ОСОБА_6 саме за цією адресою. Та з огляду на відсутність особи за цією адресою, підозра була вручена його батьку. Разом з цим, повідомлення про підозру надсилалось підозрюваному за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_1 , однак поштовий лист повернувся без вручення з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Відтак, ОСОБА_6 достеменно було відомо про наявність даного кримінального провадження, однак останній в грудні місяці виїхав за межі України, таким чином ухилився від органу до судового розслідування.

Слідчий звернула увагу, що повідомлення про вчинений злочин надійшло телефонним дзвінком від неповнолітнього ОСОБА_10 на лінію 102, який повідомив, що «батько побив матір». Хоча у подальшому при виїзді співробітників поліції за адресою місця проживання ОСОБА_9 , остання відмовилася повідомити про обставини побиття, пояснюючи, що вона впала сама. Потерпіла відразу ж була доставлена до Болградської ЦРЛ, а потім до Інституту стоматології в м.Одеса, та відразу ж після виписки з лікарні 14.09.2020 року звернулася до відділу поліції і подала заяву про скоєний злочин ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування був допитаний неповнолітній ОСОБА_10 , який дав свідчення, що саме батько ОСОБА_6 наніс удар матері ОСОБА_9 . Також під час проведення двох слідчих експериментів неповнолітній ОСОБА_6 підтвердив і на місці показав яким чином батько наносив удар матері.

По твердженню слідчого висновок комісійної судово-медичної експертизи від 09.03.2021 р. №269, на який посилався захисник на спростування підозри, також містить висновок про те, що «Перелічені ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, який має обмежену контактуючу поверхню, і могли утворитися як від удару тупим предметом … », а також експерт зазначає, що наявні у потерпілої ушкодження могли утворитися « … і при ударі о тупий предмет при падінні на площині («з висоти власного зросту»).

Тому слідчим органом перевірялися усі можливі версії спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, і з огляду на відсутність ОСОБА_6 в м. Болград, його не з`явлення на виклики, слідчий орган був позбавлений можливості провести слідчий експеримент з останнім та перевірити спроможність цієї версії, висунутої ОСОБА_6 .

При таких обставинах слідчий наполягала на відмові в задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 .

Прокурор у судовому засіданні також заперечувала доводи заявника, та вважала, що скарга задоволенню не підлягає.

Слідчий суддя, вивчивши доводи заявника, заслухавши пояснення сторін судового розгляду, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.
Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить: здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
У зв`язку із судовим контролем важливою є вимога про доступ до суду, яка означає, що з юрисдикції судів не можна вилучати будь-які звернення (клопотання, позови, заяви, скарги), надавати певним категоріям осіб імунітети від звернень до суду. Судові рішення з огляду на зміст принципу верховенства права повинні утверджувати справедливість і права людини, укріплювати довіру до органів, що беруть участь у розслідуванні і судовому розгляді кримінальних правопорушень.
Стаття 55 Конституції України встановлює, що кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоуправління, громадських об`єднань та посадових осіб.
Одним із загальних засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльність.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема Главою 26, передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування.
Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України може бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.
Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Однією з найважливіших процесуальних дій у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування є повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, з яким кримінальний процесуальний закон пов`язує настання певних юридичних наслідків. З моментом повідомлення особі про підозру фактично починається можливість практичної реалізації принципу змагальності у кримінальному процесі.

Судовим розглядом встановлено, що Слідчим відділом Болградського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000053 від 14.09.2020 року за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
24.03.2021 року старшим слідчим СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_5 , складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Вказане повідомлення було вручено за останнім місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 , батьку підозрюваного ОСОБА_8 .

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, які підлягають оскарженню до слідчого судді, і будь-які виключення щодо розгляду таких скарг - не допускаються.
Зокрема, відповідно до вимог п.10 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України.
Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.
Відповідно до п.4 параграфу 2 Прикінцевих положень Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, зміни, що були внесені до ст. 303 ч.1 КПК України в частині її доповнення пунктом 10, застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018 року.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України).
Підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (ч.3 ст. 17 КПК України).
У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).
В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Разом з цим, за наслідками розгляду скарги захисника ОСОБА_3 на повідомлення про підозру ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає безпідставними твердження захисника, що слідчим порушено порядок вручення повідомлення про підозру.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Будучи допитаним 17.09.2020 року у якості свідка ОСОБА_6 повідомив адресу місця проживання: АДРЕСА_2 , а не адресу свого місця рестрації: АДРЕСА_1 .
Саме за цією адресою, слідчий і вручив повідомлення про підозру батьку ОСОБА_6 ОСОБА_12 , враховуючи відсилочні норми ст. 278 КПК України на глави 6 та 11 КПК України, згідно якої повідомлення про підозру має бути складено слідчим чи прокурором та в той же день вручене особі, відносно якої таке повідомлення складене, після чого особа вважається такою, що набула статусу підозрюваного.
Тоді як, положеннями Глави 11 КПК України, а саме ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Згідно з ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Під час вручення повідомлення про підозру 24.03.2021 року батьку підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_8 , останній пояснив, що його син на початку грудня місяця 2020 року поїхав до м.Одеси, і до вказаного часу не приїжджав. Де проживає син, йому не відомо, і будь-який зв`язок з ним відсутній.
Матеріали кримінального провадження містять письмові відомості з ІПС «Аркан», що ОСОБА_6 виїхав з України 06.12.2020 року о 04:10 годині, що свідчить про те, що слідчий позбавлений був можливості вручити повідомлення ОСОБА_6 особисто.

Посилання захисника, що орган досудового розслідування не намагався вручити повідомлення про підозру ОСОБА_6 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 або викликати за його контактним номером телефону ( НОМЕР_1 ), є безпідставними, оскільки захиснику, який тісно спілкується з родичами підозрюваного, що ним не заперечувалося під час судового розгляду, було достовірно відомо про відсутність ОСОБА_6 на території України.

Щодо твердження захисника з приводу не обґрунтованості повідомлення про підозру ОСОБА_6 з огляду на наведені доводи, то вони не заслуговують на увагу, та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, та вказані доводи можуть бути перевірені і їм буде надана правова оцінка у сукупності з іншими доказами, виключно під час судового розгляду обвинувального акту судом.
Наразі слідчий суддя вважає що повідомлення про підозру ОСОБА_6 є достатньо обґрунтованим, та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:
протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 ;
протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 ;
протоколом слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , від 07.10.2020 року;
висновком судово-медичної експертизи;
протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 ;
висновком комісійної судово-медичної експертизи;
протоколом огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_3 ;
протоколом слідчого експерименту за участю потерплої ОСОБА_9 та судово медичного експерта;
протоколом слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_10 та судово медичного експерта;
протоколами допиту свідків;
іншими матеріалами кримінального провадження.
У діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.122 КК України, яке являється не тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Слідчий суддя вважає, що слідчим і прокурором дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненим кримінальним правопорушенням, що виправдовує необхідність подальшого розслідування в цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Крім цього, слідчий суддя враховує вимоги ЄСПЛ щодо визначення обґрунтованості підозри. Так, п.175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року де «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. І такі докази мають бути досить переконливими, щоб суддя на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину вірогідною.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи й просто для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (частина перша статті 94 КПК України).

А відтак, під час розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти, зокрема, наявність достатності доказів для підозри, що повною мірою відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 276 КПК України про те, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, слідчий суддя визнає зібрані у кримінальному провадженні на момент повідомлення особі про підозру докази та їх сукупність такими, що відповідають мінімальному рівню стандарту "достатніх підстав (доказів)", передбаченому пунктом 3 частини першої статті 276 КПК України, та не бере до уваги доводи скарги захисника, які стосуються питань доведеності вини, оцінки доказів та наявності складу кримінального правопорушення в діянні підозрюваного. При цьому слідчим суддею враховується, що повідомлення про підозру спричиняє для особи лише виникнення прав та обов`язків підозрюваного, передбачених статтею 42 КПК України, та не тягне інших обмежень.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_6 , поданої від його імені адвокатом ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_6 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0000053 від 14.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний тест судового рішення виготовлено 11.06.2021 року о 13:00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1