ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1293/21 Справа № 204/4553/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої
ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164 28 січня 2020 року та за №0000220 щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ,
яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора та обрано відносно обвинуваченої
ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 травня 2021 року, визначено заставу у розмірі 3 500 000 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що прокурором доведено існування ризиків того, що ОСОБА_8 усвідомлюючи невідворотність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі, у разі визнання її винною, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити вчинення аналогічних кримінальних правопорушень .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Свої вимоги обвинувачена обґрунтовує тим, що суд в ухвалі вказує лише формально статті КПК України і жодним чином не посилається на ризики чи обґрунтування будь-яких ризиків, про які заявив прокурор. Вважає ризики, заявлені прокурором необґрунтованими та недоведеними. Вказує на те, що суд не обґрунтував розмір застави та не взяв до уваги той факт, що вона ( ОСОБА_8 ) впродовж 9 місяців перебувала під цілодобовим домашнім арештом та не отримувала дохід, а останню заробітну плату отримала у січні 2020 року. Звертає увагу на те, що під час дотримання цілодобового домашнього арешту, пересуваючись лише в межах двокімнатної квартири, в неї виникла атрофія суглобу та м`язів, а тому вона потребує тривалої реабілітації у медичному закладі. Вказує на те, що в СІЗО №4 відсутній лікар ортопед-реабілітолог, що ставить під загрозу її здоров`я, та існує реальна загроза того, що вона стане інвалідом.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що в клопотанні прокурора та в ухвалі суду не зазначені наявні обставини, що можуть свідчити про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначає що не наведено обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вказує на те, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має родину, а саме, мати та чоловіка. Звертає увагу на те, що суду не надано доказів про наявність у ОСОБА_8 негативної репутації та відомостей про притягнення її до адміністративної відповідальності. Зазначає, що прокурором не надано жодного конкретного посилання на конкретні факти, свідчення свідків, які б підтверджували намір ОСОБА_8 переховуватися від суду. Звертає увагу на те, що до ОСОБА_8 4 рази обирався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і жодного порушення умов відбування домашнього арешту
ОСОБА_8 не було допущено.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №204/4553/20, 01 квітня 2021 року в судовому засіданні Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яке вчинено в особливо великих розмірах; у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих документів (службове підроблення).
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.331 КПК України повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.
Водночас, обравши обвинуваченій ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Так, судом першої інстанції не дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЄСПЛ Летелье проти Франції, Мамедова проти Росії та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі Тодоров проти України, згідно якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання під вартою.
Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються при обранні (продовженні) запобіжного заходу.
Так, відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Як встановлено апеляційним судом, обґрунтовуючи існування заявлених прокурором ризиків, суд послався на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та очікуване суворе покарання, що може схилити обвинувачену до переховування від суду, продовжити займатися незаконною діяльністю, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Втім, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Посилаючись на встановлені ризики, суд не навів обставин, які б переконливо виправдовували тримання ОСОБА_8 під вартою.
Ризик переховування обвинуваченої від суду поряд із наявністю місця реєстрації та проживання, що встановлено і органом досудового розслідування та зазначено у обвинувальному акті, та наявність соціальних зв`язків є малоймовірним.
Висновок місцевого суду щодо перешкод з боку обвинуваченої кримінальному провадженню не вмотивований, суд не зазначив у чому саме може полягати таке перешкоджання і не навів на підтвердження цієї тези обставин.
Враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалі суду про обрання ОСОБА_8
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містяться посилання фактично на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування до неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, тобто без належного доведення підстав для застосування відносно неї виняткового запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку, що тримання особи під вартою не можна вважати виправданим.
Як встановлено апеляційним судом обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, має постійне місце проживання в м.Дніпрі, має мати та чоловіка, що вказує на міцні соціальні зв`язки, дотримувалася вимог раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що підтверджується листом ВП №7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, має захворювання, яке потребує реабілітації у медичному закладі, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо застосування іншого виду запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який хоча і є одним із найсуворіших запобіжних заходів, але все ж таки із найсприятливішими наслідками з приводу певних відмінностей щодо умов тримання.
На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченої та тяжкості інкримінованих їй злочинів, може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та унеможливить продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Постановляючи нову ухвалу апеляційний суд виходить із того, що і в суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду прокурор не обґрунтував необхідність обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як не обґрунтував і те, чому неможливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід.
Водночас, дані матеріалів провадження не указують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_8 , а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та застосування у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на неї обов`язків відповідно до вимог ст.194 КПК України та вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити належну поведінку останньої на час судового розгляду.
Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченої та захисника підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду про обрання до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 30 травня 2021 року, звільнивши з-під варти.
Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, без дозволу прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Копію ухвали направити для виконання органу національної поліції за місцем проживання.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4