ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 року м.Бар

Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого, судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
законного представника обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 20.03.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2020, близько 22 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на узбіччі ґрунтової дороги неподалік с. Ходаки Барського району Вінницької області, під час словесної суперечки з ОСОБА_9 , яка виникла в ході спільного розпивання алкогольних напоїв, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , шляхом застосування фізичної сили, взяв ОСОБА_9 двома руками за верхній одяг та штовхнув його таким чином, що останній впав на спину та вдарився головою об землю. Після того як ОСОБА_9 піднявся, вони продовжили розпивати алкогольні напої. Через незначний проміжок часу ОСОБА_6 , продовжуючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , штовхнув останнього ногою від чого ОСОБА_9 впав на спину та вдарився головою об землю. ОСОБА_6 сів на живіт ОСОБА_10 та наніс почергово кулаком правої та лівої руки декілька ударів в область голови останнього. Після цього ОСОБА_9 піднявся та вони продовжили розпивати алкогольні напої. В подальшому, через декілька хвилин, ОСОБА_6 , продовжуючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , підбіг до нього та, схопивши за ліву руку, кинув ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на спину та вдарився головою об землю. Після цього ОСОБА_6 сів на живіт ОСОБА_10 та наніс почергово кулаком правої та лівої руки декілька ударів в область голови останнього.

В результаті умисних дій ОСОБА_6 ОСОБА_9 від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, який йому інкримінується, визнав частково.

Суду пояснив, що 19.03.2020 приблизно о 19.00 год він, погодившись на пропозицію ОСОБА_11 відпочити на природі, зустрівся з ОСОБА_12 в с. Мигалівці, Барського району, Вінницької області, біля місцевого магазину. Вони скупилися та автомобілем ОСОБА_12 поїхали в с. Ходаки до будинку ОСОБА_11 . Забравши ОСОБА_13 вони поїхали до лісосмуги, що знаходиться перед в`їздом в село Ходаки, з метою відпочинку та вживання спиртних алкогольних напоїв. Прибувши на вказане місце вони розпочали вечеряти та вживати спиртні напої. Пізніше ОСОБА_11 зателефонувала ОСОБА_9 та запросила його до них на відпочинок. ОСОБА_9 погодився. Його зустріли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 провели до автомобіля на якому випивали. ОСОБА_9 був у нетверезому стані. Далі вони всі разом випивали горілку та спілкувались на різні теми. ОСОБА_9 почав нецензурно лаятися до ОСОБА_6 , погрожував йому фізичною розправою, тримав в руках камінець. ОСОБА_6 двічі відштовхував ОСОБА_9 в груди від чого останній падав на землю. ОСОБА_6 виліз на нього зверху, зажав та тримав його руки, заспокоював словесно. Їх розборонив ОСОБА_12 . Після того ОСОБА_9 не раз падав на землю. В нього був подряпаний ніс. ОСОБА_6 потерпілого не бив. В невдовзі обвинувачений пішов до дому. Визнає вину в частині залишення ОСОБА_9 в полі, адже було необхідно завезти його до дому. В частині обвинувачення вину не визнає, оскільки не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому, а захищався. На запитання прокурора щодо виявлених на кисті правої та лівої руки подряпин та гематом, ОСОБА_6 відповів, що пошкодив їх раніше при падінні. На запитання захисника ОСОБА_6 відповів, що ОСОБА_9 за нього фізично сильніший, нападав з камінцем, погрожував зарізати, тому обвинувачений його боявся та захищався.

Враховуючи невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, яки йому інкримінується, його вина у вчиненні вказаного злочину доводиться здобутими у судовому засіданні показами потерпілого, свідків, дослідженими письмовими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 , мати загиблого ОСОБА_9 , у судовому засіданні пояснила, що на другий день після вчинення злочину їй повідомили про те, що ОСОБА_9 знайшли під лісом. Він перебував в реанімації десять днів та помер. Подробиці вчинення злочину її не відомі. Позов підтримує повністю, оскільки втрата сина спричинила їй важкі моральні страждання, вона у пристарілому віці залишилася самотньою, значно погіршився її стан здоров`я.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні дав показання про те, що 19.03.2020 ввечері до нього зателефонував ОСОБА_6 та запропонував відпочити на природі. Вони скупилися у магазині та автомобілем поїхали до ОСОБА_11 . Всі втрьох приїхали до лісосмуги, дістали продукти харчування та спиртне та почали розпивати. Пізніше ОСОБА_11 зателефонувала ОСОБА_9 та запросила його до них на відпочинок. ОСОБА_9 погодився та прийшов у нетверезому стані. Далі вони всі разом випивали горілку та спілкувались на різні теми. Потім ОСОБА_6 розпочав суперечку із ОСОБА_9 оскільки останній погрожував йому фізичною розправою. Вони почали боротися. ОСОБА_6 схопив руками за верхній одяг ОСОБА_9 , підкосив його ногою та кинув на землю. ОСОБА_6 виліз на потерпілого та сів зверху. Чи наносив обвинувачений при цьому удари, свідок не бачив бо було темно. ОСОБА_15 підбіг до них та відтягнув ОСОБА_6 руками за одяг. Подав руку ОСОБА_9 та підняв його. З носа ОСОБА_9 йшла кров. ОСОБА_6 знову наскочив на ОСОБА_9 , хотів його бити. ОСОБА_9 впав на землю спиною. ОСОБА_6 сів на нього зверху. ОСОБА_15 знову підбіг до них та відтягнув обвинуваченого. ОСОБА_9 взяв камінець та погрожував ОСОБА_6 . Свідок забрав камінець та зробив зауваження ОСОБА_6 щоб той припинив свої дії. Вони знову почали битися, впали на землю. ОСОБА_6 сів зверху на ОСОБА_9 та наносив удари кулаками рук в обличчя потерпілому. Наніс приблизно 2-3 удари. ОСОБА_15 знову їх розборонив. ОСОБА_9 попросив цигарку та пішов. Свідок ОСОБА_15 вказав, що під час слідчого експерименту він давав більш точні показання, оскільки на той час пам`ятав події краще. На даний, час через значний проміжок часу, гірше пам`ятає події того вечора.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання про те,що 19.03.2020 ввечері вона з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 поїхали на відпочинок до лісосмуги за селом. Там вживали спиртні напої. Пізніше вона зателефонувала куму ОСОБА_9 та запросила його до них на відпочинок. ОСОБА_9 погодився та прийшов у нетверезому стані. Далі вони всі разом вечеряли та пили горілку. Потім ОСОБА_9 почав нецензурно лаятися до ОСОБА_6 , погрожував його розстріляти та закопати. ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_9 . Вони бурикалися. ОСОБА_9 зашпортнувся за мурашник та впав на землю обличчям. Свідок не бачила що саме відбувалося між ними, оскільки було темно і вона стояла до них спиною за декілька метрів. ОСОБА_12 підняв ОСОБА_9 . Його руки були в болоті а на лиці була кров. Далі вони всі разом продовжували відпочивати, випивати горілку. Потім ОСОБА_9 взяв камінець та погрожував ОСОБА_6 . Що було далі свідок не пам`ятає. ОСОБА_9 попросив цигарку та пішов. Фізичну силу ОСОБА_9 до ОСОБА_6 не застосовував. Свідок ОСОБА_11 вказала, що під час слідчого експерименту вона давала більш точні показання, оскільки на той час пам`ятала події краще. На даний, час через значний проміжок часу, гірше пам`ятає події того вечора.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 суду пояснила, що обвинувачений є її сином. З дня народження ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, за допомогою до них не звертався, травм голови не мав, важкими хворобами, в тому числі психічними, не хворів. Відвідував садочок, навчається в школі, навчається посередньо та характеризується позитивно. Умови життя та виховання неповнолітнього ОСОБА_6 були задовільні. Обстановка в сім`ї була задовільна, ґрунтувалася на добрих взаєминах між повнолітніми членами сім`ї та неповнолітнім. Його зв`язки та поведінка поза домом влаштовує батьків, оскільки не викликала сумнівів. Друзі неповнолітнього характеризувалися позитивно. Щодо обставин вчинення злочину, їй нічого не було відомо. На даний час ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому.

Представник Служби у справах дітей Барської міської ради ОСОБА_16 у судовому засіданні суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку служби не перебував, інформація про нього була відсутня. Під час судового розгляду неповнолітній обвинувачений був допитаний з дотриманням вимог КПК України. Висловила думку про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Крім доведеного, вина обвинуваченого ОСОБА_6 , підтверджується наданими стороною обвинувачення наступними доказами, які безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Протоколом огляду місця події від 20.03.2020 яким зафіксовано місце вчинення злочину, місце виявлення потерпілого ОСОБА_9 , речовину бурого кольору та залишки продуктів харчування (а.с.90-96).

Протоколом огляду місця події від 20.03.2020 яким зафіксовано огляд домоволодіння ОСОБА_9 (а.с.97-106).

Протоколом огляду місця події від 24.03.2020 яким зафіксовано огляд ОСОБА_9 у реанімаційному відділенні КНП «Барська ЦРЛ» та синець під лівим оком (а.с.107-111).

Протоколом від 21.03.2020 огляду мобільного телефону ОСОБА_9 у якому виявлено вихідний дзвінок 19.03.2020 о 21.20 до куми «Юлії» (а.с.112-116).

Протоколом огляду одягу ОСОБА_9 на штанах якого виявлено сліди рідини бурого кольору (а.с.117-121).

Протоколом від 26.03.202 огляду верхнього одягу ОСОБА_6 (а.с. 135-139).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2020 з свідком ОСОБА_12 під час якого ОСОБА_12 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, зокрема як ОСОБА_6 розпочав конфлікт з ОСОБА_9 , повалив його на землю перший раз, повалив його землю другий раз, як ОСОБА_6 наносив удари по обличчю ОСОБА_9 , повалив потерпілого на землю третій раз, як ОСОБА_6 знову наносив удари по обличчю ОСОБА_9 (а.с.147-168).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2020 з свідком ОСОБА_11 під час якого ОСОБА_11 добровільно розповіла та показала на місці відомі її обставини вчиненого злочину, зокрема те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відбулася сутичка під час якої ОСОБА_6 кинув ОСОБА_9 на землю та сидів на ньому зверху, як відбулася друга сутичка між ними в результат якої ОСОБА_6 знову сидів на ОСОБА_9 , як ОСОБА_6 повалив ОСОБА_9 на землю третій раз, що на губах ОСОБА_9 була кров (а.с.169-183).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2020 з підозрюваним ОСОБА_6 за участю його захисника та законного представника, під час якого ОСОБА_6 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, зокрема як саме він штовхнув ОСОБА_9 , як утримував руки ОСОБА_9 сидячи на ньому зверху, як саме наніс ОСОБА_9 удар рукою по обличчю (а.с.207-220).

Висновком судово-медичного експерта № 13 від 10.04.2020, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на спинці носа, навколо лівого ока, крововиливу в ділянці м`яких тканин потилиці та під оболонки і речовину правої півкулі головного мозку. Вказані ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, можливо і 19.03.2020. Смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, що призвело до гострого розладу життєво важливих функцій організму внаслідок набряку та набухання головного мозку, з послідуючим зміщенням його та вклиненням мигдаликів мозочка у великий потиличний отвір. Закрита черепно-мозкова травма, крововилив під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, від якої настала смерть ОСОБА_9 за ознакою небезпеки для життя, як така, що викликала загрозливе для життя явище набряк набухання головного мозку, належить до тяжких тілесних ушкоджень і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. По характеру та локалізації тілесних ушкоджень ОСОБА_9 було спричинено не менше трьох дій тупим твердим предметом (а.с.132-134).

Висновком експерта № 42/13т від 22.04.2020 згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на спинці носа, навколо лівого ока, крововиливу в ділянці м`яких тканин потилиці та під оболонки і речовину правої півкулі головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма від якої настала смерть ОСОБА_9 , а саме крововиливи під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, виникла від дії твердого тупого предмета (предметів), не виключно і при падінні на спину і співударі центральною та лівою частинами потиличної ділянки голови, після нанесення йому ударів, можливо і за умов відображених в протоколах слідчих експериментів від 22.03.2020 та від 26.02.2020. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма, від дії якої настала смерть ОСОБА_9 за ознакою небезпеки для життя як така, що викликала загрозливе для життя явище-набряк-набухання головного мозку, належить до тяжких тілесних ушкоджень і стоїть в причинному зв`язку зі смертю (а.с.193-196).

Висновком судово-медичного експерта № 33 від 26.03.2020, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено садна на обличчі справа, по внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, по передній поверхні правої гомілки в нижній третині, винець в ділянці голівки 3-ї п`ясткової кістки правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я (а.с.146).

У судовому засіданні відтворено відеозапис слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_6 шляхом його демонстрації.

Усі вище перераховані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному, і є допустимими доказами в контексті ст. 86 КПК України. Фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є доведеною. Наведені докази у провадженні суд вважає належними і допустимими. Клопотань про визнання доказів не належними чи не допустимими, учасниками судового провадження не заявлялося. Усі докази у їх сукупності є достовірними, та достатньою мірою підтверджують винуватість обвинуваченого в кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 121 КК України.

Невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину суд розцінює, як один із способів захисту своїх інтересів та спробу уникнути відповідальності. Суд ставиться критично до показань обвинуваченого та не приймає до уваги його тверджень про те, що він захищався від нападу ОСОБА_9 ,оскільки у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 фізичних дій до ОСОБА_6 не застосував, лише словесно погрожував фізичною розправою. Натомість, ОСОБА_6 тричі вчиняв активні фізичні дії стосовно ОСОБА_9 , що виключає перевищення меж необхідної оборони чи необережність у його діях та підтверджує умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . У судовому засіданні доведено наявність давніх неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Показання ОСОБА_6 є неповними, не узгоджуються з показами свідків, та суперечить дослідженим у судовому засіданні доказам.

Твердження ОСОБА_6 на обґрунтування своєї непричетності до вчинення злочину, спростовуються висновками судово-медичної експертизи, згідно яких у ОСОБА_9 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на спинці носа, навколо лівого ока, крововиливу в ділянці м`яких тканин потилиці та під оболонки і речовину правої півкулі головного мозку, від якої настала його смерть; показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою; та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 була повністю доведена i його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При визначенні покарання обвинуваченому суд, у відповідності до ст. ст. 50, 65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього та вважає за можливе призначити покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує те, що він є неповнолітнім, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, компрометуючими матеріалами сільська рада не володіє, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, частково визнав вину у вчиненні вказаного злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , що передбачені ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , що передбачена ст. 66 КК України, є вчинення злочину неповнолітнім.

Суд бере до уваги висновок досудової доповіді Барського РС філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 01.09.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , де зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить великої небезпеки для суспільства (а.с.63).

Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 07.04.2020 накладено арешт на одяг ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , який визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням, зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження щодо арешту вищевказаного майна, відпала, а тому, арешт вказаного майна слід скасувати.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення завданої злочином моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, степеня вини особи, та завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Визначаючи особу, яка має нести цивільну відповідальність за позовами, суд зазначає, що ст. 1179 ЦК України передбачає самостійну відповідальність неповнолітньої особи за завдану нею шкоду на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками. За своїм характером відповідальність батьків неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищезазначені особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Так, обвинувачений є особою, злочинними діями якого потерпілому заподіяно моральну шкоду, а також у обвинуваченого відсутній самостійний заробіток та майно, достатнє для відшкодування завданої шкоди, тому моральний збиток у відповідності до ст. ст. 1167, 1179 ЦК України підлягає солідарному відшкодуванню обвинуваченим та його матір`ю ОСОБА_7 , як відповідальною особою за завдану неповнолітнім обвинуваченим шкоду.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_4 в результаті вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 втратила сина ОСОБА_9 , який її утримував, зазнала важких моральних страждань, у пристарілому віці залишилася самотньою, значно погіршився її стан здоров`я, вважає, що позов про відшкодування завданої моральної шкоди підлягає до повного задоволення, а саме у розмірі 500 000 грн. Під час визначення розміру заподіяної моральної (немайновї) шкоди, суд виходив з принципів розумності та зваженості.

На підставі наведеного, керуючись ст. 102,103, 368, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду після набрання ним законної сили.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та його законного представника матері ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 500000 (п`ятсот тисяч) гривень завданої злочином моральної шкоди.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 07.04.2020 на наступне майно: шкіряну куртку, кофту, футболку, носки, плавки, джинсові штани, спортивні штани, кофту на замку, куртку чорного кольору на замку.
Речові докази у кримінальному провадженні, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області: шкіряну куртку, кофту, футболку, носки, плавки, джинсові штани, спортивні штани, кофту на замку, куртка чорного кольору на замку знищити.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: