ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/6/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/969/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз 27.04.2016 року Київським районним судом м. Харкова по ст. 186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
В силу ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту ОСОБА_8 частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2016 року, яким йому було призначено покарання 5 років позбавлення волі, у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з дня його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.
Згідно вироку 21.09.2018 року, приблизно о 15-00 год., ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_9 за запрошенням останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю поруч власника майна та інших осіб, які б могли завадити йому у вчиненні злочину, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав з тумби в одному з житлових приміщень квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою мобільний телефон ТМ «Samsung J700 Galaxy» в корпусі золотого кольору, належний потерпілій ОСОБА_9 , вартість якого складає згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 3380/18 від 08.12.2018 року - 4177,72 грн., який сховав до свого верхнього одягу, після чого покинув місце вчинення злочину разом із викраденим майном. В подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, обернувши його свою користь, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити за ч. 2 ст. 185 КК України 6 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 72 КК України визначити остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Зазначає, що обвинувачений вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, в залі суду вибачився перед потерпілою. Суд не в повній мірі врахував стан здоров`я обвинуваченого, як одну із підстав, що суттєво зменшує небезпеку. Враховуючи тяжкі захворювання, щире каяття, добровільне проходження курсу соціальної реабілітації, вважає призначене покарання таким, що не відповідає особі обвинуваченого та є явно несправедливим.
Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої апеляційної скарги, надавши до суду відповідну письмову заяву.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скаргзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Питання щодо визначення конкретного виду покарання та його міри пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
На переконання апеляційного суду місцевим судом об`єктивно враховані всі дані про особу обвинуваченого та призначено вид та міру покарання, які в повному обсязі відповідають характеру вчиненого, поведінці обвинуваченого, який інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку. Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, останні рази: 29.08.2013 року Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, 27.04.2016 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, даний злочин, що є предметом судового розгляду вчинено в період іспитового строку.
Згідно вироку ОСОБА_8 на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштований, зареєстрований та проживає в м. Харкові з матір`ю, за місцем мешкання характеризується задовільно, має ряд захворювань, з приводу яких регулярно лікується, з 20.09.2020 року перебуває в центрі закритого типу ГО «Я врятований», де проходить відповідну соціальну реабілітацію з наданням йому необхідних послуг в умовах цілодобового перебування. Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Визнання обвинуваченим вини та щире каяття було враховано судом першої інстанції при призначення покарання. Натомість наявність у обвинуваченого захворювань, проходження курсу реабілітації, вибачення перед потерпілою суттєво не знижують небезпечність вчиненого. Незадовільний стан здоров`я не став перешкодою обвинуваченому до вчинення корисливого кримінального правопорушення в період іспитового строку.
Попередня поведінка обвинуваченого, який вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, але не стає на шлях виправлення та порушив умови звільнення від покарання, вчинивши новий злочин, свідчить про недостатність застосування до нього іншого більш м`якого виду покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 КК України. З урахуванням зазначеного апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника. Призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції обгрунтовано врахував невідбуту частину покарання та достатніх підстав для її зменшення при призначенні остаточного покарання, на що вказує захисник, не вбачається. Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді: