Номер провадження: 11-кп/813/1044/21
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2021 року, якою ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.294; ст.392 КК України продовжений строк тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000516 від 27 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2021 року обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.294; ст.392 КК України ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 29 березня 2021 року.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що матеріали провадження не містять будь-яких доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів, а прокурор у судовому засіданні не довів необхідність продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою.

Захисник стверджував, що запобігти ризикам переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого злочину можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Також захисник вважав, що суд першої інстанції у своїй ухвалі не спростував доводи сторони захисту щодо доцільності застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а також не було заслухано думку обвинуваченого з цього приводу, оскільки останній ухвалою суду від 10 грудня 2020 року був видалений із зали судового засідання.

Крім того суд першої інстанції не забезпечив участі обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції, чим порушив ч.1.ст.193 КПК України, оскільки постановив рішення про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_9 , не вислухавши його думку з цього приводу.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що ухвала суду є незаконно, та суд безпідставно видалив його з зали судових засідань, чим грубо порушив його права.

Обвинувачений зазначив про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Також суд не врахував, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина.

Апеляційну скаргу просив розглянути в режимі відеоконференції.

Апеляційним судом були здійснені всі необхідні заходи для забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 17 лютого 2021 року в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участі обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Разом з тим, відповідальні службові особи ДУ «Одеський слідчий ізолятор» повідомили, що провести в режимі відеоконференції судове засідання після 17:00 години не можливо. В свою чергу захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти відкладення розгляду справи на іншу дату та наполягали провести апеляційний розгляд саме 17 лютого 2021 року.

Беручи до уваги позицію захисників, апеляційний суд дійшов висновку про можливість провести судове засідання без участі обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного обвинуваченого ОСОБА_10 .

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції захисників, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00000516 від 27 травня 2019 року за обвинуваченням, в тому числі, і ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.294; ст.392 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.294; ст.392 КК України.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1) та 5) ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000516 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.
Разом з тим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.294 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим не зменшився і продовжує існувати ризик, що вони можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
В свою чергу Європейський суд з прав людини в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим апеляційний суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_10 .

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше вже був судимий вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Нові злочини ОСОБА_10 вчинив відбуваючи покарання за вищевказаним вироком суду. Викладені обставини свідчать про схильність обвинуваченого ОСОБА_10 до протиправної поведінки і беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_10 може продовжувати вчинення нові злочини. Крім того апеляційний суд бере до уваги, що у ОСОБА_10 відсутні міцні соціальні зв`язки, він не одружений, не має утриманців, до затримання ніде офіційно не працював.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_9 вже двічі притягався до кримінальної відповідальності, а саме:

02 листопада 2017 року ОСОБА_9 був засуджений вироком Березівського районного суду Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки та звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. В період іспитового строку ОСОБА_9 вчинив новий злочин та вироком Приморського районного суду м.Одеси від 26 січня 2018 року він був засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Викладені обставини доводять те, Що ОСОБА_9 є особою схильною до вчинення злочинів, а тому у даному кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжити протиправну поведінку.

Крім того апеляційний суд враховує те, що у ОСОБА_9 відсутні міцні соціальні зв`язки, він не одружений, не має утриманців, до затримання ніде не працював.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг про відсутність підстав для продовження застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування до обвинувачених саме такого запобіжного заходу.
Доводи захисників про необхідність застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених, беручи до уваги те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів під час відбування покарань у умовах установ з питань виконання покарань і, навіть такі суворі умови, не змогли запобігти ризику вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що суд першої інстанції розглянувши питання про продовження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою без їх присутності, чим порушив процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на доступ до суду.

Так, під час судового розгляду обвинувачені неодноразово порушували порядок у залі судового засідання, внаслідок чого, в порядку ст.330 КПК України, їх було видалено з зали судового засідання до закінчення судового розгляду. В свою чергу в судовому засіданні були присутні захисники обвинувачених, які представляли їх інтереси, а тому права обвинувачених порушені не були.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особи обвинувачених, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 29 січня 2021 року, якою ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.294; ст.392 КК України продовжений строк тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000516 від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4