Справа № 755/8926/19 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/373/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю:

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001237 від 13.02.2019 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та заступника прокурора м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, вдівця, неофіційно працевлаштованого водієм в таксі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 58910 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 200 000 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 12 лютого 2019 року, приблизно о 19 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїжджою частиною вул. Г. Хоткевича від станції метро «Чернігівська» в напрямку пр. Ю.Гагаріна в місті Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікацію дій останнього, вважав вирок суду незаконним в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги зазначив про те, що судом першої інстанції незаконно, ігноруючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення не призначено додаткового покарання обвинуваченому. Так, апелянтом зазначено про те, що місцевий суд залишив поза увагою характер допущенного ОСОБА_9 порушення ПДР України, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода сталась через грубе порушення останнім законодавчих приписів, через неуважність. Жодних обставин, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду даного кримінального провадження встановлено не було. Вказівка про імовірну неофіційну роботу обвинуваченого у службі таксі, на переконання апелянта, не підтверджено жодними доказами. За наведених обставин, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, вважала вирок незаконним в частині вирішення цивільного позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не мотивовано належним чином необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди кошти в розмірі 58 910 гривень 50 копійок. Так, апелянтом зазначено про те, що в ході судового розгляду не було доведено, що оперативне втручання, яке було проведено ОСОБА_11 в 2020 році було наслідком дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_9 . Крім того, апелянтом також висловлена незгода щодо суми стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 . Стороною захисту зазначено про те, що висновок експерта (психолога) не може бути переконливими і остаточними для висновків суду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. Вважала, що стягнувши з ОСОБА_9 на користь потерпілої 200 000 гривень моральної шкоди, суд першої інстанції не дотримався вимог розумності та справедливості. Просила змінити вирок в частині вирішення цивільного позову. Стягнути з ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі, яка буде обґрунтована доказами та зменшити суму моральної шкоди.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення.

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу захисника підтримали, підтвердили доводи цієї апеляційної скарги і просили її задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора вважали не обґрунтованою і просили залишити її без задоволення;

потерпілу, яка заперечувала щодо задоволення як апеляційної скарги прокурора, так і апеляційної скарги захисника обвинуваченого;

дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку в частині покарання то вони не грунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції указаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 було дотримано у повному обсязі.

Так при призначенні покарання суд врахував тяжкість вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме, щире каяття, дані, що характеризують особу обвинуваченого. Так, відсутність у обвинуваченого судимостей, позитивна характеристика за місцем проживання, ставлення обвинуваченого до скоєного та його наслідків дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі без застосування додаткового покарання.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Так, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, а саме, погані погодні умови, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він доставив потерпілу до лікувального закладу, оплатив витрати на оперативне втручання, після виписки потерпілої з лікарні доставляв її до лікувального закладу для проходження огляду та відшкодував витрати пов`язані з доглядом за потерпілою після здійсненого їй оперативного втручання, оскільки потерпіла є одинокою особою та відношення обвинуваченого як до злочину, так і до обов`язку по відшкодуванню шкоди указують на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що єдиним джерелом доходу обвинуваченого є робота в службі «Таксі» і позбавлення його права керувати транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище та значно ускладнить можливість відшкодування ним шкоди потерпілій.

На думку колегії суддів покарання у виді обмеження волі строком на два роки без позбавлення права керування транспортними засобами за своїм видом та розміром відповідає як тяжкості злочину, так і особі обвинуваченого,є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 58910 грн. та моральної шкоди в розмірі 200000 грн. вирішено судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог закону, з урахуванням обставин справи та на підставі наданих суду доказів, вирок суду в цій частині належно вмотивований. Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би були обгрунтовані належними доказами на спростування висновків суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а тому колегія суддів, з урахуванням принципу змагальності сторін та доведенні сторонами перед судом переконливості своїх доказів доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на матеріалах справи.

З урахуванням викладеного вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2020 щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а обидві апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 тазаступника прокурора м. Києва залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4