Справа № 462/5713/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/270/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників обвинуваченої ОСОБА_7
адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Львова, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 358 КК України до одного року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, ОСОБА_7 звільнено від призначеного за ч.2 ст. 358 КК України покарання у виді одного року обмеження волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 27 листопада 2007 року, будучи приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5257 від 03 серпня 2004 року та реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 166, виданого 20 жовтня 2004 року Львівським обласним управлінням юстиції, будучи, відповідно до ст. 3 Закону України «Про нотаріат» фізичною особою, уповноваженою державою на здійснення незалежної професійної нотаріальної діяльності, зокрема щодо посвідчення прав та фактів, які мають юридичне значення, діючи у попередній змові із ОСОБА_11 , матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, не усвідомлюючи справжніх злочинних намірів останньої в частині незаконного придбання права на майно потерпілої, так як була введена ОСОБА_11 в оману, при цьому, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 особисто в нотаріальну контору до неї не зверталась, умисно, зловживаючи наданими їй державою повноваженнями нотаріуса, в порушення вимог статей 43, 45, 47, 55 Закону України «Про нотаріат», щодо встановлення цивільної дієздатності осіб учасників цивільних відносин, перевірки поданих документів, без відома згоди та присутності ОСОБА_12 , з допомогою власного комп`ютера у офісі, за місцем здійснення своєї діяльності на АДРЕСА_2 , склала довіреність від імені ОСОБА_12 , в яку внесла неправдиві відомості про те, що остання цією довіреністю уповноважила ОСОБА_13 бути її представником щодо управління та розпорядження (в тому числі здійснення продажу, міни, здачі в оренду (найм), передачі в заставу (іпотеку), а також інших цивільних правочинів, що не суперечать чинному законодавству України) належними їй на праві власності квартирами АДРЕСА_3 . У той же час, ОСОБА_12 щодо складання та видачі такої довіреності до приватного нотаріуса ОСОБА_7 ніколи не зверталась і своєї згоди на це не надавала.

27 листопада 2007 року ОСОБА_11 в приміщенні офісу № 12 на вул. Стороженка у м. Львові, у присутності приватного нотаріуса ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, і те, що ОСОБА_12 на підписання даного роду офіційних документів її не уповноважувала, згоду свою не надавала, умисно, власноручно підробила підпис та рукописний текст від імені ОСОБА_12 в складеній приватним нотаріусом ОСОБА_7 довіреності. Після цього, дану довіреність, в порушення вимог ст.ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат» посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 , шляхом нанесення відбитку печатки та підпису і зареєстровано в реєстрі за № 3054.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду є незаконним.

Звертає увагу на порушення підслідності, оскільки досудове розслідування здійснювалось слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а ОСОБА_7 обвинувачується у підробленні довіреності під час її посвідчення у приміщенні офісу № 12 по вул. Стороженка в м. Львові, відтак, на думку апелянта, досудове розслідування могло здійснюватись або Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області, або СУ ТУ НП у Львівській області.

Крім цього зазначає, що прокурором всупереч вимогам ст. 218 КПК України, не було визначено іншу підслідність, а тому особи, які здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, не були слідчими в розумінні п.17 ч.1 ст. 3 та ч.1 ст. 218 КПК України і не мали відповідних повноважень на розслідування, у зв`язку з чим, враховуючи положення ст. 87 КПК України, отримані ними докази повинні бути визнані недопустимими.

Вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Акцентує, що з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 4205632 вбачається, що посвідчена від імені ОСОБА_12 довіреність була вчинена на бланку № НОМЕР_1 . Проте, в матеріалах кримінальної справи наявний другий примірник довіреності, посвідченої від імені ОСОБА_12 приватним нотаріусом ОСОБА_7 , яка складена не на спеціальному бланку, а на білому аркуші паперу.

На думку апелянта, така довіреність не є предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України, оскільки ніким не могла бути використана, а об`єктивна сторона злочину, передбаченого цією статтею, обов`язково вчиняється з метою використання підробленого документу.

Наголошує, що довіреність, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів № ВКВ 666617, в матеріалах кримінального провадження відсутня та дослідити її як доказ, зокрема, провести експертизу почерку і підпису від імені ОСОБА_12 не видається можливим. Нотаріально посвідчена на спеціальному бланку довіреність не була об`єктом дослідження експертів і щодо такої довіреності не вчинялись слідчі дії.

Разом з тим, як вбачається з висновку почеркознавчої експертизи №4/23 від 03 лютого 2016 року та висновку повторної комісійної криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів № 1786 від 15 червня 2016 року, об`єктом дослідження цих експертиз був другий примірник довіреності від 27 листопада 2007 року, а не примірник довіреності, складений та посвідчений на спеціальному бланку нотаріальних документів за № ВКВ 666617.

Звертає увагу на те, що предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України, є підроблення документа з метою його використання. Нотаріально посвідченим документом може бути визнана довіреність, яка складена та посвідчена на спеціальному бланку. Використати нотаріально посвідчений документ можна лише такий, що складений на спеціальному бланку. А відтак, відсутність такого нотаріально посвідченого документа виключає обвинувачення за статтею 358 КК України.

Зазначає, що довіреність безпосередньо в судовому засіданні не досліджувалась і стороні захисту така в порядку ст. 290 КПК України не відкривалась. Вважає, що за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, неможливо стверджувати, що довіреність від 27 листопада 2007 року ОСОБА_12 не підписувалась.

Акцентує, що показання свідка ОСОБА_14 не узгоджуються з іншими доказами по справі.

Також вважає сумнівними та такими, що не можуть братись судом до уваги показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Стверджує, що ОСОБА_7 жодного умислу на підроблення довіреності не мала, про те, що хтось отримає певні права від підроблення цього документа остання не розуміла, документ безпосередньо не виготовляла, і посвідчуючи довіреність була переконана, що її підписала ОСОБА_12 , а не ОСОБА_11 .

Наголошує на недопустимості як доказу листа за підписом директора ТОВ «ГК «Динаміка» ОСОБА_17 . Так, на підтвердження факту роботи ОСОБА_12 в ТОВ «ГК «Динаміка» жодних належних доказів суду не надано. В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би свідчив, що ОСОБА_12 там працювала. Також суду не надано доказів для підтвердження перебування на робочому місці ОСОБА_12 . Інформація, яка міститься в листі, не співпадає з обставинами, які повідомила суду свідок ОСОБА_18 .

Покликається на те, що прокурором не було підтверджено поза розумним сумнівом належними, допустимими та достовірними доказами, а судом не було встановлено наявність ознак підроблення довіреності, складеної від імені ОСОБА_12 27 листопада 2007 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрована в реєстрі за № 3054 (довіреність в матеріалах справи відсутня, і не можливо встановити, чи містить така довіреність ознаки підроблення); факт виготовлення такої довіреності за допомогою власного комп`ютера саме ОСОБА_7 ; вину ОСОБА_7 у формі прямого умислу, а саме те, що наносячи відбиток печатки та свій підпис на довіреність, ОСОБА_7 достовірно знала, що довіреність від 27 листопада 2007 року містить неправдиві відомості.

Вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також мало місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисників обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, тобто кожен доказ повинен бути оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 дотримані не були.

Ч.2 ст. 91 КПК України визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У п.54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№ 2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України та ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.2 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05 квітня 2001 року), виражається у таких формах: 1) підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як самим підроблювачем, так і іншою особою; 2) збут такого підробленого документа; 3) виготовлення підроблених печатки, штампу або бланку; 4) збут таких штампів, печаток, бланків (ч.1 ст. 358). За ч.2 ст. 358 КК України, вищезазначені дії кваліфікуються, якщо вони вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_7 обвинувачується у підробленні документа, який посвідчується приватним нотаріусом, а саме: у складанні довіреності від імені ОСОБА_12 з допомогою власного комп`ютера, в яку внесла неправдиві відомості про те, що остання цією довіреністю уповноважила ОСОБА_19 бути її представником щодо управління та розпорядження належними їй на праві власності квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . ОСОБА_11 власноручно підробила підпис та рукописний текст від імені ОСОБА_12 в складеній приватним нотаріусом ОСОБА_7 довіреності. Після цього, дану довіреність, в порушення вимог ст.ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат» посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 , шляхом нанесення відбитку печатки та підпису і зареєстровано в реєстрі за № 3054.

Підроблення даної довіреності, на переконання місцевого суду, полягає у підробленні підпису та рукописного тексту від імені ОСОБА_12 , оскільки складення довіреності від імені ОСОБА_12 за допомогою комп`ютера, яке полягало у наборі тексту довіреності, не може вважатись її підробленням, так як не підписаний та не посвідчений документ довіреність не надає прав та не звільняє від обов`язків, а відтак, такі дії не становлять об`єктивну сторону цього кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно ототожнює поняття підроблення документа з його складенням.

Також, колегія суддів звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних, які б свідчили про те, що саме обвинувачена ОСОБА_7 склала текст довіреності від імені ОСОБА_12 за допомогою власного комп`ютера. ОСОБА_7 повідомила суду, що текст довіреності був набраний її помічником, а не нею самою. А відтак, обвинувачення ОСОБА_7 у складенні довіреності від імені ОСОБА_12 за допомогою комп`ютера не знайшло підтвердження в ході судового розгляду.

Окрім цього, у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про те, що підпис на довіреності від імені ОСОБА_12 виконала ОСОБА_7 . Судом першої інстанції встановлено, що підпис та рукописний текст від імені ОСОБА_12 в довіреності був виконаний ОСОБА_11 . Таким чином, сама обвинувачена ОСОБА_7 довіреність від імені ОСОБА_12 не підробляла.

Обвинувачення ОСОБА_7 у складанні та нотаріальному посвідченні вищезазначеної довіреності з порушенням діючих норм законодавства шляхом нанесення відбитку печатки та підпису приватного нотаріуса, а також реєстрація довіреності в реєстрі за № 3054 не становлять об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України в редакції, яка діяла на час інкримінованих обвинуваченій дій.

За умови доведення вини, відповідальність за складання чи видачу нотаріусом завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків, передбачена ч.2 ст. 358 КК України у редакції Кримінального кодексу України від 06 жовтня 2016 року (зміни внесені Законом № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року).

Відповідно до ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, встановлена станом на сьогоднішній день відповідальність нотаріусів за складання та видачу завідомо підробленого офіційного документа не може бути застосована до діяння, вчиненого 27 листопада 2007 року.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_7 кримінального правопорушення є офіційний документ приватної особи, а саме: нотаріально посвідчена довіреність від імені ОСОБА_12 .

Згідно примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

П.5 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року (яка діяла на момент посвідчення довіреності від імені ОСОБА_12 ) передбачав, що нотаріальні дії вчиняються нотаріусами України з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів. Зокрема, на спеціальних бланках викладаються примірники правочинів, для яких чинним законодавством установлено обов`язкову нотаріальну форму. Зазначена нотаріальна дія, вчинена без використання спеціального бланка, є нечинною. При цьому, на спеціальних бланках виконуються всі примірники документів, за винятком примірника, який залишається у справах нотаріуса або державного нотаріального архіву. На цьому примірнику нотаріус указує серію та номери використаних на нотаріальну дію спеціальних бланків.

Таким чином, для використання передбачено примірники нотаріально посвідчених документів, які вчинені на спеціальних бланках, а не примірник, який залишається у справах нотаріуса або державного нотаріального архіву.

Посвідчена від імені ОСОБА_12 довіреність вчинена на бланку №ВКВ 666617, про що зазначено у Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 4205632.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у підробленні довіреності від імені ОСОБА_12 , однак, виготовлена на бланку № НОМЕР_1 довіреність в матеріалах кримінальної справи відсутня. А предметом дослідження у даному кримінальному провадженні був не офіційний документ довіреність, а примірник цієї довіреності, який залишився у справах нотаріуса, був виконаний не на спеціальному бланку, та який не може бути офіційним документом в силу положень ст. 358 КК України, оскільки складений без дотримання визначених законом форм і не містить передбачених законом реквізитів.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, колегія судів погоджується з доводами сторони захисту, що виконаний не на спеціальному бланку примірник довіреності не є предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України, оскільки не може бути використаний за призначенням.

Оскільки довіреність, яка була виконана на спеціальному бланку нотаріальних документів № ВКВ 666617, в матеріалах даного кримінального провадження відсутня, під час здійснення досудового розслідування та судового розгляду не досліджувалась, а тому, висновок про її підроблення об`єктивно матеріалами кримінального провадження не підтверджується.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 4/23 від 03 лютого 2016 року та висновку повторної комісійної криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів № 1786 від 15 червня 2016 року, об`єктом дослідження цих експертиз був другий примірник довіреності від 27 листопада 2007 року, а не примірник довіреності, складений та посвідчений на спеціальному бланку нотаріальних документів за № ВКВ 666617.

Так як в ході розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції не було встановлено факт підроблення офіційного документа довіреності від імені ОСОБА_12 , виконаної 27 листопада 2007 року на спеціальному бланку нотаріальних документів за №ВКВ 666617, то, на переконання колегії суддів, наведене виключає обвинувачення за ст. 358 КК України.

Судом першої інстанції не усунуто суперечностей, які містяться в показаннях допитаних в ході судового розгляду свідків. Так, свідок ОСОБА_12 ствердила, що 27 листопада 2007 року була відсутня у місті Львові, в нотаріальній конторі ОСОБА_20 в цей день не перебувала, довіреність на ОСОБА_11 не оформляла. Зокрема, надані суду показання свідка ОСОБА_18 (до одруження ОСОБА_12 ) не відповідають показанням інших допитаних свідків, а також не відповідають наявним у справі письмовим доказам.

Відповідно до наявної у справі копії довіреності, посвідченої від імені ОСОБА_12 27 листопада 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_21 , довіреність була видана ОСОБА_12 на ОСОБА_11 для представлення її інтересів перед третіми особами та розпорядження майном.

Сторона захисту здійснювала тимчасовий доступ до цієї довіреності в приватного нотаріуса ОСОБА_21 , однак, даний документ був знищений у зв`язку із закінченням термінів зберігання. Згідно відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_21 , факт посвідчення нею 27 листопада 2007 року довіреності ОСОБА_12 на ОСОБА_11 не заперечується.

Допитана в якості свідка ОСОБА_21 пояснила, що ОСОБА_12 робила в неї довіреність на ОСОБА_11 .

Отже, показання свідка ОСОБА_14 про те, що 27 листопада 2007 року вона перебувала на роботі в м. Києві та інших довіреностей в цей день не посвідчувала, не узгоджуються з наявними у справі доказами.

Також, суперечливими і такими, що не узгоджуються з іншими доказами у справі показання свідка ОСОБА_14 про те, що з ОСОБА_7 вона не була знайома та ніколи нічого в приватного нотаріуса ОСОБА_7 не оформляла. Згідно наявних у справі копій нотаріально посвідчених документів 16 липня 2007 року ОСОБА_12 придбала квартиру АДРЕСА_6 . Даний факт підтверджується нотаріально посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_7 договором купівлі-продажу квартири від 16 липня 2007 року, який був підписаний особисто ОСОБА_12 . Даний доказ підтверджує, що ОСОБА_22 була раніше знайома з ОСОБА_7 , оскільки посвідчувала у неї договір.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 підтвердили, що 27 листопада 2007 року ОСОБА_12 була в приміщенні нотаріальної контори, її особу було встановлено нотаріусом, а також, було з`ясовано її згоду на посвідчення довіреності від імені ОСОБА_12 на ОСОБА_13 .

Оскільки показання свідка ОСОБА_18 не узгоджуються з іншими дослідженими у справі доказами, то такі, колегія суддів вважає недостовірними.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що слушними та обґрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України, так як ухвалюючи обвинувальний вирок відносно останньої, суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним та дослідженим доказам у справі, і не встановив обставини, які у відповідності до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи є покликання сторони захисту про порушення підслідності у зв`язку із здійсненням досудового розслідування слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а не відповідним органом досудового розслідування у Львівській області, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у підробленні довіреності під час її посвідчення у приміщенні офісу № 12 по вул. Стороженка в м. Львові.

Так, підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст. 216 КПК України. Натомість, за змістом ч.5 ст. 36 КПК України, Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.

У відповідності до вищезазначених вимог законодавства, постановою першого заступника Генерального прокурора України від 26 жовтня 2015 року (т. 1, а.с. 125), у зв`язку з неефективним здійсненням слідчим управлінням ГУМВС України у Львівській області досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , таке доручено здійснювати слідчому управлінню УМВС України в Закарпатській області.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу та закрити кримінальне провадження.

Згідно ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому вирок суду підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України.

Процесуальні витрати за проведення почеркознавчої експертизи і повторної комісійної криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів у розмірі 5 722,50 грн. віднести за рахунок Державного бюджету України.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3