Провадження №1-кс/523/2924/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 р. Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну застосованого запобіжного заходу стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 19.07.2020р., в період часу з 00год. 00хв. до 04год. 00хв., в числі невстановленої групи осіб, проник на територію Цементного заводу, розташованого по вул. Цегельна,5 в м. Одесі, де погрожуючи застосуванням фізичного насилля та спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим у кримінальному провадженні - машиністам тепловозу, відкрито викрали дизельне паливо у кількості приблизно 140літрів з тепловозу, що належить ТОВ «Нові кранові технології», вимагаючи від потерпілих грошові кошти в сумі 1000доларів США.

10.06.2021р. Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

16.07.2021р. до Суворовського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну раніше застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке обґрунтоване відсутністю подальшої потреби в такому найбільш суворішому виді заходу, достатньою міцністю соціальних зв`язків підозрюваного, не доведенням продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні, адвокат ОСОБА_6 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, підозрюваний Опаленик підтримав клопотання адвоката, прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання адвоката.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання адвоката підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.ст.2, 9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був

притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.

Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.

Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Отже, виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, слідчий суддя при вирішенні питання щодо доцільності зміни/застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 приймає до уваги наявність у нього місця реєстрації та проживання, перебування останнього у цивільному шлюбі, наявність на утриманні малолітньої дитини 2018 року народження, те що, Опаленик є директором ТОВ «Маю Право», відсутність судимостей та випадків притягнення до кримінальної відповідальності та недоведеність стороною обвинувачення існування відповідних ризиків і недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, прокурором не доведено недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а також актуальності існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та-або суду, незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення), що у своїй сукупності дає підстави задовольнити клопотання сторони захисту у запропонованому вигляді частково.

Зважаючи на доведеність стороною захисту доводів щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим суддею при прийнятті відповідного рішення щодо зміни запобіжного заходу відносно останнього враховуються наступні обставини, встановлені під час судового засідання та які випливають з матеріалів судового провадження, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 має місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований директором ТОВ «Маю Право», перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, раніше не судимий.

Крім того, слідчим суддею враховується той факт, що відповідно до пояснень потерпілого, наданим останнім безпосередньо у судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_7 не застосовував відносно нього насильство, будь-якими предметами, а саме ножом не погрожував, оскільки це робила інша особа, присутня на місці події. До того ж, згідно матеріалів кримінального провадження наявна відсутність доведеності умислу ОСОБА_7 на вчинення розбійного нападу.

Згідно зі ст.ст.179, 181 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, а домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Оцінюючи наведені захисником ОСОБА_6 у відповідному клопотанні відсутності ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на свідків та інших осіб, слідчий суддя виходить із неодноразово застосованої практики Європейського суду з прав людини, за якою попереднє засудження особи, відсутність місця проживання, роботи, родини, внаслідок чого зроблені припущення щодо вчинення нових злочинів або втечі від правосуддя, за відсутності яких-небудь більш переконливих підстав, які б виправдовували тривале тримання особи під вартою, не є ризиком утечі від правосуддя (п.64 рішення ЄСПЛ від 15.02.2005 року у справі «Сулаоя проти Естонії»).

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, права особи на свободу і особисту недоторканність, оцінивши в сукупності наведені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймає до уваги встановлені під час судового розгляду особисті та інші характеризуючі особу підозрюваного ОСОБА_7 дані, його особу, у взаємозв`язку із тим, що ані в судовому засіданні, ані розглядуваним клопотанням актуальність існування в теперішній час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недостатність застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не спростована стороною обвинувачення.

Наряду з наведеним, слідчим суддею враховується недоведеність прокурором під час розгляду клопотання відносно вказаної особи запропонованих обов`язків та доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання підозрюваним Опалеником покладених на нього процесуальних обов`язків, та крім того уявляється достатнім й обґрунтованим застосування до Опаленика більш м`якого запобіжного заходу, із задоволенням частково клопотанні адвоката ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 193, 201 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України задовольнити частково.

Змінити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, строком на два місяці, до 21.09.2021р., звільнивши його з-під варти в залі суду.

Протягом строку застосування домашнього арешту заборонити ОСОБА_5 в період часу з 22:00год. до 07:00год. наступної доби залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_5 обов`язок утримуватись від спілкування із іншими особами в даному кримінальному провадженні, не виїжджати за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, суду, а також прибувати за кожним викликом слідчого, прокурора, суду для участі у проведенні процесуальних дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1