Справа № 357/2259/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження №0000023, внесене до ЄРДР 07.02.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

06.02.2021 року приблизно об 11 годині, ОСОБА_3 маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пролому віконної рами на горищі в будинку АДРЕСА_2 , проник в середину вказаного будинку та таємно від оточуючих викрав велосипед марки «Минск», чорного кольору вартістю 1500,00 грн., два металевих відра загальною вартістю 100,00 грн., пилку з чорною пластмасовою рукояткою вартістю 100,00 грн., ножівку по металу вартістю 108,33 грн., два металевих молотки загальною вартістю 100,00 грн. та металеві обценьки вартістю 80 грн., належні потерпілому ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1988,33 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 06 лютого 2021 року, через вікно на горищі проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки здійснив крадіжку велосипеду та інструментів. Погоджується з вартістю викраденого майна, зазначеного в обвинувальному акті. Зазначив, що на наступний день після крадіжки, до нього прийшов потерпілий і він йому повернув все викрадене майно. Повідомив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше приміщення ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий.

До наданих прокурором копій витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань та зазначення, що в провадженні слідчого відділу Печерського РУГУ МВС України в м.Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 04.01.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та перебування його в розшуку, як даних що характеризують особу обвинуваченого, суд ставиться критично, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основоположних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції, ч. 1 ст. 17 КПК України. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Крім того, посилання на знаходження ОСОБА_3 у розшуку, також є сумнівними, з огляду на те, що останній перебуває під вартою
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Однак, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, повернув потерпілому викрадене майно, останній не має до нього будь-яких претензій та просить не позбавляти волі, а тому призначення ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі, в даній справі, буде становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи зазначені конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку прокурора, висловлену в судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України, позицію потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Враховуючи, що судом визначено покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України, останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням, запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу необхідно змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на ОСОБА_3 обов?язки, передбачені п. 1, 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 2 роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу змінити з тримання під вартою на особисте зобов?язання.
На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, покласти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:
1. прибувати за кожною вимогою до суду;
2. не відлучатися за межі Білоцерківського району Київської області без дозволу суду;
3. повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Звільнити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1