Номер провадження: 11-сс/813/1120/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000043 від 08 липня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 м.Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 190 320 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали до 05 вересня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що під час розгляду клопотання слідчого прокурор не довів наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які б обґрунтовували необхідність застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

Захисник наголосив про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не може бути єдиною підставою для застосування до нього виняткового запобіжного заходу.

Доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 зник з місця вчинення злочину також не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а отже у даному кримінальному провадженні не доведений ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.

Слідчий суддя не врахував наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, те що він одружений, має на утриманні двох неповнолітніх та одну повнолітню дитину, яка навчається у вищому навчальному закладі.

Також у даному кримінальному провадженні відсутній ризик незаконного впливу на свідків з боку підозрюваного, оскільки на теперішній час всі свідки вже були допитані та надали свої показання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та в невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особи 1 та особи 2 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ДП «Одеський нафтопереробний завод», який розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора 1/1, а саме кабельно-провідникової продукції.

З метою реалізації раніше виниклого злочинного умислу ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 домовились про проникнення на огороджену територію ДП «ОНПЗ», та таємне викрадення кабельно-провідникової продукції, та в подальшому ОСОБА_8 , використовуючи транспортний засіб «ГАЗ» державний реєстраційний номер, якого НОМЕР_1 та ОСОБА_13 використовуючи транспортний засіб «Форд Транзіт» державний реєстраційний номер, якого НОМЕР_2 , виконуючи свою роль у злочині, повинні були перевезти викраденого майна на вказаних автомобілях.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 підготували та взяли з собою інструменти заздалегідь заготовлені для пошкодження та зрізання фрагментів кабельно-провідникової продукції.

Далі, приблизно об 00.00 годин 08.07.2021 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 прибули на раніше вказаних автомобілях до огорожі території ДП «ОНПЗ» за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора 1/1, де ОСОБА_8 , виконуючи свою роль у злочині, від`їхав на автомобілі на безпечну відстань з метою уникнення викриття з боку сторонніх осіб, а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, проникли через огорожу на територію ДП «Одеський нафтопереробний завод» за адресою: місто Одеса, вулиця Шкодова гора, 1/1 та направились по території в пошуках об`єкту злочину.

Перебуваючи на території ДП «ОНПЗ» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, почали знімати з естакади електричні кабелі і нарізати їх на фрагменти для зручності викрадення. В ході вище вказаних дій, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставлених досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 нарізано: 78 відрізків кабелю загальною довжиною 1550,6 метрів та 141 відрізків кабелю загальною довжиною 2505,92 метрів та перекинули їх через паркан території ДП «ОНПЗ».

В подальшому, до вказаного паркану, з метою доведення до кінця спільного злочинного умислу, під`їхав автомобіля «ГАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за кермом, якого перебував ОСОБА_8 , та автомобіль «Форд Транзіт» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за кермом, якого перебував ОСОБА_13 , в які, вищевказані особами, завантажили викрадені відрізки кабелю та з місця скоєння злочину із викраденим майном зникли, та мали фактичну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, чим спричинили майнову шкоду ДП «ОНПЗ».

09 липня 2021 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 05 вересня 2021 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 190 320 гривень.

Апеляційний суд уважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 08.07.2021, за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; протоколами допиту свідків; постановою про визнання речових доказів; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; повідомлення про підозру ОСОБА_8 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 ; іншими матеріалами кримінального провадження №0000043 в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, апеляційний суд враховує обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , який був вчинений за попередньою змовою групою осіб, двоє з яких не встановлені органом досудового розслідування, оскільки втекли з місця вчинення злочину, що свідчить про можливість спілкування з ними ОСОБА_8 , що може негативного вплинути на хід досудового розслідування.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що у даному кримінальному провадженні відсутній ризик незаконного впливу на свідків з боку підозрюваного, оскільки на теперішній час всі свідки вже були допитані та надали свої показання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0000043 відносно ОСОБА_8 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_8 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється в тому, що він разом з іншими співучасниками ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставленими досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2 організували таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_8 просив прийняти до уваги, що він має ферму та велику рогату худобу в с.Красне Болградського району Одеської області.

Проте, як убачається з характеристики підозрюваного ОСОБА_8 та, як він сам зазначив, що він фактично проживає в с.Усатове, Одеського району, Одеської області та у місті Одесі займається перевезеннями.

Разом з тим, до апеляційної скарги не додані документи, які б підтверджували, що ОСОБА_8 дійсно є власником фермерського господарства.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має двох неповнолітніх дітей та повнолітню дитину, яка навчається у вищому навчальному закладі, має постійне місце проживання, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що діти ОСОБА_8 перебувають на його утриманні, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, що свідчить про відсутність підстав вважати, що діти знаходяться на його утриманні.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що внаслідок злочинних дій, які інкримінуються ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та не уставленим досудовим розслідуванням особа 1 та особа 2, було викрадено більше 4000 метрів кабелю, при цьому розмір збитків у кримінальному провадженні буде встановлюватися шляхом проведення економічних експертиз.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно вимог п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 190 320 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2021 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 05 вересня 2021 року, з визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4