Номер провадження: 11-сс/813/431/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000818 від 07 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, ч.2 ст.189 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі чотириста п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить один мільйон двадцять одну тисячу п`ятсот гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорює висновки слідчого судді щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, проте просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічній час доби.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що слідча суддя формального застосувала вимоги ст.176 КПК України та застосував більш м`який запобіжний захід, ніж просив слідчий, однак з огляду на розмір застави вбачається, що у цьому випадку застава є завідомо непомірною для підозрюваного.

Також захисник вказує, що ОСОБА_10 є непрацюючого особою, відтак, запобіжний захід у вигляді застави є більш суворим, ніж домашній арешт. Крім того, захисник вказує, що слідча суддя не мотивувала, у чому саме полягає виключність випадку, який потребував встановлення такого великого розміру застави.

Так, захисник посилається на те, що злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_10 , мав місце літом 2020 року, після цього на потерпілого, свідків тиск ніхто не чинив.

Захисник стверджує, що під час досудового розслідування ОСОБА_10 постійно з`являвся за викликами до слідчого, має постійне місце проживання у м. Одесі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Захисник ОСОБА_7 в телефонному режимі повідомив, що не бажає приймати участь у судовому засіданні, так-як кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 передано для розгляду в суд першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без його участі .

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України є обґрунтованою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 07.07.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 08.07.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 08.07.2020 року, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 08.07.2020 року, протоколом огляду предмету від 09.07.2020 року, протоколом огляду предмету від 08.08.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 15.07.2020 року, протоколом обшуку від 16.10.2020 року, протоколом огляду речей від 18.02.2021 року, висновком експерта №20-6451 судової криміналістичної експертизи відео-звукозапису від 28.12.2020 року, протоколом проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_14 від 04.08.2020 року, протоколом проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_15 від 04.08.2020 року, та іншими матеріалами клопотання в сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Разом з тим, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Ризик переховування підозрюваного від суду підтверджується також тим, що ОСОБА_8 не одружений, не має постійного місця роботи та проживання у м.Одесі.

Викладені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Окрім того, ОСОБА_8 є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 матиме можливість здійснювати вплив на потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , оскільки матеріали додані до клопотання слідчого містять анкетні дані зазначених осіб, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд враховує обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а саме, вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування підозрюваного від суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

Старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місце його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, матеріали додані до клопотання слідчого не містять доказів на підтвердження того, що останній мешкає за вказаною адресою чи має на праві власності інше житло.

Апеляційний суд зазначає, що встановлення домашнього арешту у житлі третьої особи фактично є втручанням у право власності такої особи та передбачає певні обмеження права особи (володільця) на недоторканність житла. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (частина 3, 5 статті 181 КПК).

З цих підстав для встановлення судом домашнього арешту стосовно підозрюваного у житлі третьої особи суд має попередньо переконатись у наявності на це згоди власника житла та осіб, які проживають в ньому.

Проте, матеріали додані до клопотання слідчого не містять документи, що підтверджуються право власності третьої особи на житло, в якому можливо встановити домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , придатність для проживання та можливість проживання в ньому ОСОБА_8 , а також згоду власника та осіб, які в ньому проживають, на встановлення за місцем їх проживання домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_8 .

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав, які дають можливість для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, по відношенню до домашнього арешту застава є більш м`яким запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 абзацу 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, згідно абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 021 500 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що з огляду на те, що по відношенню до домашнього арешту застава є більш м`яким запобіжним заходом, вимога апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є такою, що погіршує становище підозрюваного.

Під час апеляційного розгляду прокурор повідомив про те, що кримінальне провадження №0000818 від 07 липня 2020 року, відносно ОСОБА_8 з обвинувальним актом передано до суду першої інстанції та призначене до підготовчого засідання.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000818 від 07 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4