Справа № 140/3303/18
Провадження №11-кп/801/844/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.08.2018 за №0000393, якоювідмовлено в задоволенні клопотання захисника, клопотання прокурора задоволено, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 01.08.2021 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниці, із середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.02.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

На розгляді Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів з огляду на те, що передбачені законом ризики і підстави, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не відпали, а саме: ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, покаранням за який законом передбачено позбавлення волі на строк до 12 років, який був скоєний ним під час невідбутої частини покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 3.02.2011 р., яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, 5.12.2017 р. звільнений з місць позбавлення волі з невідбутим строком 2 роки 10 місяців 23 дні.
25.09.2018 р. під час досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_7 було оголошено в розшук, що свідчить про наявність підстав вважати, що у разі перебування на волі він може продовжити вчиняти нові злочини та ухилятися від виконання своїх процесуальних обов`язків переховуванням від суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні; строк його тримання під вартою закінчується, а судовий розгляд у кримінальному провадженні за його обвинувачення іще не завершено.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважали, що прокурор не навів переконливих доказів існування передбачених ст.177 КПК України обставин, обвинувачений має на утриманні неповнолітніх дітей, одна дитина є інвалідом з дитинства, які потребують його батьківського піклування; захисник просив змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на особисте зобов`язання, обвинувачений таке клопотання підтримав, зазначив про те, що всі свідки сторони обвинувачення та потерпіла допитані в судовому засіданні, тому він не має можливості на них впливати, в розшук був оголошений безпідставно.

Ухвалою Гайсинського суду Вінницької області від 03.06.2021 року клопотання прокурора задоволено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, строк дії ухвали визначено з 3.06.2021 р. 15-20 год. по 1.08.2021 року 15-20 год.
У задоволенні клопотання захисника в інтересах обвинуваченого відмовлено через його безпідставність.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що підозра у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення є необґрунтованою, у суду та у сторони обвинувачення відсутні докази вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, наявність вказаних судом ризиків прокурором в судовому засіданні не доведено, намірів переховуватися від суду у нього не має також відсутній ризик впливу на свідків та потерплого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та скоювати нові злочини він не збирається. Усі зазначені прокурором ризики можливо уникнути застосуванням відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою. Також вважає, що сама лише тяжкість обвинувачення не може слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу. Зазначив, що він має на утриманні трьох дітей ОСОБА_9 , 2002 р.н., ОСОБА_10 , 2009 року, який має інвалідність з дитинства та Кирила, 2016 який також важко хворіє. До затримання він офіційно працював, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно. А тому вважає за можливе застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та самого обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно положення ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та задоволення клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01.08.2021 р., суд першої інстанції встановив та виходив з того, що запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого обрано ухвалою слідчого судді від 3.12.2018 року на строк 60 діб, в подальшому строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено ухвалами суду з огляду на наявність на те законних підстав.
Передбачені ст.177 КПК України ризики і обставини, які враховувались слідчим суддею при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та судом при продовженні строку дії запобіжного заходу, - не відпали, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, покаранням за який законом передбачено позбавлення волі на строк до 12 років, який був скоєний під час невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 3.02.2011 р., яким за ч.1 ст. 115 КК України він засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, 5.12.2017 р. звільнений з місць позбавлення волі з невідбутим строком 2 роки 10 місяців 23 дні.
Також судом було встановлено, що 25.09.2018 р. під час досудового розслідування цього провадження ОСОБА_7 було оголошено в розшук, а тому у разі перебування на волі він може продовжити вчиняти нові злочини та ухилятися від виконання своїх процесуальних обов`язків переховуванням від суду, судом не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому суд першої інстанції вважав, що строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, судом першої інстанції було враховано відсутність переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що обвинувачений у разі перебування на волі чи під домашнім арештом, чи під особистим зобов`язанням, буде виконувати свої процесуальні обов`язки.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даний час єдиним вірним запобіжним заходом, що може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, є тримання під вартою.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незгоди з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом цього розгляду є вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання в м. Вінниці, наявність дружини, двох малолітніх дітей, які мають інвалідність, про що зазначив обвинувачений у своїй апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, проте це не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції як обвинуваченого, так і захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення останньому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій відносно особи похилого віку, 1927 р.н., у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, був засуджений за їх вчинення та відбував призначені покарання, вчинив вказаний злочин в період відбування покарання за вироком Вінницького районного суду від 03.02.011 року за ч.1 ст.115 КК України, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а також враховуючи перебування останнього по даному кримінальному провадженні в розшуку, відсутність постійного місця роботи вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4