№707/631/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 04.03.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, громадянина Російської Федерації, з середньою - спеціальною освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
01 серпня 2017 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт; звільненого 22 березня 2018 року за відбуттям строку покарання;

19 лютого 2018 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки;

12 лютого 2019 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2. ст. 309 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року у вигляді 2 (двох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі; 08 жовтня 2020 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2020 року звільненого із Божковської виправної колонії Полтавської області (№ 16) умовно-достроково; невідбутий строк покарання: 1 рік 6 місяців 12 днів;
03 лютого 2021 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1. ст. 309 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 72, ч. 4 ст. 81, ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року та призначено остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі; строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин, а саме:

02 березня 2021 року, в період часу з 07 години 20 хвилин по 19 годину 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу приміщення «Нової пошти», таємно, умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, поза волею власника, шляхом вільного доступу, викрав чуже майно, що перебувало у власності ОСОБА_4 , а саме: жіночий велосипед марки «Comfort Cross 28» коричневого кольору, ринкова вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/3024-ТВ від 26 березня 2021 року на момент вчинення кримінального проступку, а саме 02 березня 2021 року, могла становити 1866 гривень 67 копійок, та з місця вчинення кримінального проступку зник, чим завдав потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.

Указані дії гр. ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Від прокурора надійшло клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки підозрюваний під час досудового розслідування беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і надав згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Так, дійсно, ОСОБА_3 у своїй заяві від 29 березня 2021 року беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Зокрема, ОСОБА_3 роз`яснено, що він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Обвинувачений надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за його відсутності. Добровільність волевиявлення обвинуваченого підтверджується захисником ОСОБА_5 .

Потерпілою ОСОБА_4 29 березня 2021 року складена заява, у якій вона не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні і зазначає про те, що ознайомлена з обмеженням права на оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

Отже, учасники судового провадження не оспорюють обставини, які встановлені під час дізнання та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Враховуючи клопотання прокурора та надані учасниками судового провадження заяви, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Прийняття судом рішення про проведення спрощеного судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні, і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків;

- особливості й обставини вчинення кримінального проступку: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета - збагачення за рахунок чужого майна), спосіб (вільній доступ), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілій);

- відсутність обтяжуючих покарання обставин;

- особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку; визнав свою вину; щиро розкаявся; має постійне місце проживання, за яким характеризується з негативної сторони; не працює; схильний до вживання спиртних напоїв та порушення громадського порядку; є неодруженим; будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря - нарколога КНП «Черкаська ЦРЛ».

При призначенні ОСОБА_3 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало у тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування в установленні невідомих їм обставин справи.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (проступку), не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи явно виражену зневагу обвинуваченим чужої приватної власності, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, за якою він обвинувачується, пов`язане з реальним обмеженням волі.
При цьому суд враховує, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року, який набрав законної сили 16 березня 2021 року, ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 72, ч. 4 ст. 81, ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року та призначено остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі; строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

На даний час вказаний вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року не виконано, ОСОБА_3 не затримано.

Кримінальний проступок, який передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 02 березня 2021 року, тобто після постановлення попереднього вироку.

Відповідно до частин першої четвертої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з вимогами підпункту б пункту 1 частини першої статті 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
За вищевикладених обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання за кримінальний проступок, вчинений після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, після чого, за правилами статей 71, 72 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю вироків.
Беручи до уваги, що складенню підлягають покарання одного виду, суд вважає необхідним менш суворий вид покарання за даним вироком у вигляді обмеження волі перевести в більш суворий вид покарання за попереднім вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року у вигляді позбавлення волі, після чого до вказаного покарання, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Міра запобіжного заходу обвинуваченому у межах даного кримінального провадження не обиралася.

Майнова шкода, завдана кримінальним проступком потерпілій ОСОБА_4 на загальну суму 1866 грн 67 коп., під час досудового розслідування відшкодована у повному обсязі, шляхом повернення викраденого майна.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/3024-ТВ від 26 березня 2021 року в сумі 653 грн 80 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 382,394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 72 КК України перевести ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі у 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, після набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/3024-ТВ від 26 березня 2021 року в сумі 653 грн (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: бувший у використанні велосипед коричневого кольору з жіночою рамою марки «Comfort Cross 28», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , - залишити останній за належністю, звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду всіма учасниками судового провадження протягом 30 днів з часу його ухвалення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1