ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1316/21 Справа № 202/4464/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000934, за ч.4 ст. 190, ч.5 ст.191 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді від 16 серпня 2018 року накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме на: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , шляхом заборони розпорядження, а також вчинення будь яких інших реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на зазначені об`єкти нерухомого майна.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що проводиться досудове розслідування за фактом обману службовими особами ТОВ «Рубікон-Моноліт» (ЄДРПОУ 33275862) та ЖБК «Свобода-15», які не виконали умови інвестиційного договору щодо реконструкції і завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку розташованого по АДРЕСА_12 , та заволодіння квартирами вказаного будинку, чим спричинено майнову шкоду в особливо великих розмірах територіальній громаді м. Дніпро. Слідчий суддя встановив, що зазначені квартири постановою слідчого визнані речовими доказами, вони відповідають їх критеріям, тому з метою їх збереження наклав арешт.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_13 .
Також просить поновити строк на оскарження вказуючи, що рішення слідчий суддя постановив без її участі, на її адресу не направлялася, і дізналася про ухвалу лише 04 серпня 2021 року при укладені договору купівлі-продажу.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення слідчого судді незаконне, так як під час розгляду клопотання не взято до уваги, що підстав для накладення арешту на 106 квартир багатоквартирного будинку не було, оскільки ТОВ РУБІКОН-МОНОЛІТ не виконало умови договору про передачу 10% загальної площі житлових квартир міській раді, тобто 10-11 квартир. При цьому апелянтка вказує, що вона є добросовісним набувачем і набула права власності на квартиру до постановлення ухвали слідчим суддею. Крім того, слідчий суддя накладаючи арешт не врахував розумність та розмірність права власності. Також не має даних, що Дніпропетровська міська рада звернулася до ТОВ РУБІКОН-МОНОЛІТ з позовом щодо невиконання умов договору.
Відповідно до ст. 405 КПК України, ОСОБА_7 повідомлена належним чином, клопотань про перенесення провадження або поважні причини неприбуття до початку судового засідання не отримано, що не перешкоджає перегляду без участі апелянтки.
В апеляційному суді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання слідчого та наданні до нього матеріали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи питання про дотримання скаржниками строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без повідомлення та виклику власника майна, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження для останньої обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали. Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи апелянта про те, що про існування даної ухвали їй стало відомо 04 серпня 2021 року при укладені договору купівлі-продажу, а копія даної ухвали у встановленому порядку нею не отримувалася, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про пропущення апелянтом строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду та вирішення питання про його поновлення.
Апеляційним переглядом встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР під № 0000934 від 13.05.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 5 ст. 191 КК України за фактом того, що службові особи ТОВ «Рубікон-Моноліт» () та ЖБК «Свобода-15» шляхом обману, у зв`язку з невиконанням умов інвестиційного договору щодо реконструкції і завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку розташованого по АДРЕСА_12 , заволоділи чужим майном, а саме: квартирами вказаного будинку, чим спричинили майнову шкоду в особливо великих розмірах територіальній громаді м. Дніпро.
В межах вказаного кримінального провадження слідчий СУ ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про арешт майна, обгрунтовуючи останнє тим, що у червні 2017 року ТОВ «Рубікон - Моноліт» не виконуючи умов Інвестиційного договору з реконструкції та завершення будівництва об`єкта незавершеного будівництва, який був укладений 01 грудня 2014 року між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-МОНОЛІТ», як Інвестором-забудовником, почав реєструвати за собою право власності на квартири в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_12 , що був Об`єктом реконструкції, при цьому умови Інвестиційного договору щодо передачі міській раді належну їй частину Об`єкта реконструкції, у розмірі що становить 10 % від загальної площі житлових квартир в Об`єкті реконструкції, так і не виконано. Право власності на кватири в будинку по АДРЕСА_12 , реконструкцію якого проводило ТОВ «Рубікон-Моноліт» на підставі договору укладеного з міською радою, було зареєстровано на підставі документів виданих ЖБК «СВОБОДА -15», яка до вказаного нерухомого майна не має жодного відношення. Також відповідно до Декларації про готовність об`єкту до експлуатації в будинку АДРЕСА_12 99 квартир, а згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то на теперішній час в даному будинку зареєстровано право власності на 106 квартир. На цей час всі квартири в даному будинку відчужені на користь фізичних осіб, для більшості з яких підставою для реєстрації права власності стала додаткова угода до Договору про сплату пайових внесків у ЖБК «СВОБОДА-15», довідки, видані ЖБК «СВОБОДА-15», акт прийому-передачі паю (квартири), договір про сплату пайових внесків у ЖБК «СВОБОДА-15».
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішенням № 29/30 від 26 грудня 2012 року «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, які перебувають на балансі ДП «»ДНВК «Електровозобудування» Дніпропетровська міська рада надала згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, які перебувають на балансі Державного підприємства «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування», з передачею на баланс Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 25 згідно з актами прийняття передачі.
Пунктом 2.1. даного рішення вирішено передати в комунальну власність територіальної громади міста об`єкт незавершеного будівництва, розташований по АДРЕСА_14 , у районі будинків №№ 217, 219, 221, як компенсацію за невиконаний капітальний ремонт житлових будинків.
01 грудня 2014 року між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН-МОНОЛІТ», як Інвестором-забудовником, був укладений Інвестиційний договір з реконструкції та завершення будівництва об`єкта незавершеного будівництва.
Пунктом 1.1. інвестиційного договору встановлено, що предметом Договору є реалізація Сторонами Інвестиційного проекту з реконструкції об`єкту незавершеного будівництва зі створенням нового об`єкта житлового призначення, розташованого по АДРЕСА_14 , 219, 221 ум. Дніпропетровську.
Відповідно до п. 1.4. Інвестиційного договору, після закінчення реконструкції та введення Об`єкту реконструкції в експлуатацію, Інвестор-забудовник зобов`язаний в 60-денний термін повернути до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська житлові квартири площею не менше 10 (десяти) відсотків від загальної площі житлових квартир, у введеному в експлуатацію Об`єкту реконструкції.
Після завершення реконструкції і введення Об`єкту реконструкції в експлуатацію Сторони, за поданням Інвестора-забудовника, у 30-денний термін мають узгодити поверхове розташування та нумерацію квартир, що передаються у власність територіальній громаді міста Дніпропетровська.
Відповідно до п. 2.1.7. Інвестиційного договору Інвестор-забудовник зобов`язується введення Об`єкту реконструкції в експлуатацію повернути Об`єкт реконструкції на баланс КП «Благоустрій» ДМР та передати до територіальної громади міста Дніпропетровська визначену цим договором частку Об`єкта реконструкції у власність, шляхом підписання акта приймання-передачі.
Розділом 6 Інвестиційного договору встановлений порядок розподілу права власності на Об`єкт реконструкції, так, відповідно до п. 6.1. Договору встановлено, що за результатами домовленості Сторін та реалізації предмету Договору, Сторони отримають у власність квартири, площею: Інвестор-забудовник - 90 % від загальної площі житлових квартир в Об`єкті реконструкції після введення його в експлуатацію (нумерація та розташування узгоджується Сторонами додатково відповідно до п. 1.4. цього Договору); міська рада 10 % від загальної площі житлових квартир в Об`єкті реконструкції після введення його в експлуатацію (нумерація та розташування узгоджується Сторонами додатково відповідно до ж 1.4. цього Договору).
У відповідності до п. 6.2. Інвестиційного договору Інвестор-забудовник -повинен протягом 60 робочих днів після завершення будівництва і введення в експлуатацію Об`єкта реконструкції відповідно до Акта приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору, передати міській раді належну їй частину Об`єкта реконструкції. На підставі вказаного Акта приймання -передачі Інвестор-забудовник спільно із міською радою в установленому законодавством порядку здійснюють оформлення права власності на належні ш частини Об`єкта реконструкції.
У відповідності до п. 3.1.2. Договору міська рада забезпечила передачу Об`єкта реконструкції з балансу КП «Благоустрій» Дніпропетровської міської ради на баланс Інвестора-забудовника для здійснення реконструкції. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 423-р від 20.07.2016 року Об`єкту реконструкції - багатоквартирному житловому будинку присвоєно адресу АДРЕСА_12 .
06.02.2017 року ТОВ «Рубікон - Моноліт» звернулось до міського голови з листом № 19, зазначивши, що відповідно умов Інвестиційного договору повертають до комунальної власності територіальної громади міста житлові квартири площею 10 відсотків від загальної площі житлових квартир, та просили надати вказівку відповідним службам міської ради щодо підготовки розпорядчих документів про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста відповідної частки житлових приміщень багатоквартирного будинку по АДРЕСА_12 . При цьому, попередньо поверхове розташування та нумерація квартир з міською радою Відповідачем узгоджена не була, та до вказаного листа було додано проект акта приймання - передачі квартир.
На даний лист департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 03.04.2017 року за вих.№ 3/5-1596 надана відповідь, в якій Відповідачу було повідомлено, що проект Акта приймання - передачі квартир міською радою не узгоджений, та було наголошено на тому, що умови Інвестиційного договору необхідно виконувати належним чином, на цей час Об`єкт реконструкції є таким будівництво якого закінчено, та який введено в експлуатацію, але ТОВ «Рубікон-Моноліт» так і не виконані зобов`язання, покладені на нього Інвестиційним договором, а саме не узгоджено поверхове розташування та нумерацію квартир, що передаються у власність територіальній громаді міста та не передано міській раді належну їй частину Об`єкта реконструкції, у розмірі що становить 10 % від загальної площі квартир в Об`єкті реконструкції.
Також, під час апеляційного розгляду було з`ясовано, що Дніпровською міською радою було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд: заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рубікон - Моноліт", а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі особам та переоформленню документів на будинок АДРЕСА_12 та на квартири та нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_12 ; заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на будинок АДРЕСА_12 та на квартири та нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_12 .
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2018 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову Дніпровської міської ради.
29.08.2018 від Дніпровської міської ради до Господарського суду Дніпропетровської області знов надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на 10 % від загальної площі житлових квартир в будинку АДРЕСА_12 ; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «РУБІКОН - МОНОЛІТ» (код за ), а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на 10 % від загальної площі житлових квартир в будинку АДРЕСА_12 ; заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на 10 % від загальної площі житлових квартир в будинку АДРЕСА_12 , у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2018 року.
Отже, на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку стороною обвинувачення було здійснено неправомірне втручання у площину вищенаведених господарсько-правових відносин, а слідчий суддя залишив дану обставину поза увагою, що мало наслідком постановлення ним незаконного рішення, яке підлягає скасуванню в апеляційному порядку.
Крім того, не можна не звернути увагу й на те, що вартість майна, яке належить арештувати, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа. В даному випадку слідчий суддя, всупереч нормам Конституції України та діючого в Україні законодавства взагалі не звернув уваги на дану обставину, та наклав арешт не на 10 % від загальної площі житлових квартир в будинку АДРЕСА_12 , у відповідності до вищевикладеного, а на весь житловий фонд даного багатоквартирного будинку. А отже, обраний судом захід забезпечення кримінального провадження взагалі не відповідає вимогам адекватності, розумності та не є співрозмірним з огляду на завдання кримінального провадження.
Також, при постановлені слідчим суддею ухвали про накладення арешту на зазначене майно належним чином не враховані вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України. Слідчий суддя при ухваленні цього рішення був зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. В даному конкретному випадку суд першої інстанції фактично виніс рішення по господарському спору між двома особами, яким позбавив власника арештованого майна як добросовісного набувача в повному обсязі на невизначений строк можливості використовувати належне їм майно у розумінні визначеного чинним законодавством права власності щодо нього, що суперечить нормам статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження, а саме встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна, та визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.
Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.
Отже, наведені слідчим у клопотанні про арешт майна доводи щодо необхідності накладення арешту на дане нерухоме майно з метою збереження речових доказів через загрозу його незаконної передачі фізичним та юридичним особам та незаконної державної реєстрації права власності на переконання апеляційного суду є безпідставними, так як ОСОБА_7 набула права власності на квартиру до постановлення ухвали слідчим суддею, тому клопотання за своєю суттю, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст.8, ч. 5 ст.9 КПК України), адже, у даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Виходячи з вищенаведеного та враховуючи те, що при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна слідчим та слідчим суддею були порушені зазначені вище норми кримінального процесуального закону, колегія суддів, з огляду на вимоги ст. 370 КПК України, ч. 3 ст. 407 КПК України вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року - скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити строк ОСОБА_7 на оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню за №0000934, а саме на квартиру АДРЕСА_15 , шляхом заборони розпорядження, а також вчинення будь яких інших реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на зазначені об`єкти нерухомого майна, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні №0000934 від 13.05.2018 року про арешт майна, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_15 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4