ВИРОК
іменем України
01 березня 2021 рокуСправа №451/688/19
Провадження № 1-кп/451/140/21

Радехівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів матеріали кримінального провадження № 0000149 від 06.05.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

учасники провадження - потерпіла ОСОБА_5

за участю прокурора, обвинуваченого, потерпілої

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 05.05.2019 року близько 13 год 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, знаходячись поблизу автобусної станції, що за адресою: Львівська область, Радехівський район, м. Радехів, вул. Витківська таємно викрав із жіночої сумки потерпілої ОСОБА_5 гроші в сумі 350 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 350 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому проступку визнав повністю та беззастережно, підтвердивши суду такі встановлені фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним проступку. У вчиненому розкаюється, обставини викладені в обвинувальному акті визнає в повному обсязі. Просить суворо не карати.

Потерпіла в судовому засіданні показала, що вона 05.05.2019 року близько 13 год 00 хв. знаходячись поблизу автобусної станції, що за адресою: Львівська область, Радехівський район, м. Радехів, вул. Витківська передала обвинуваченому свою сумку в якій знаходились гроші в сумі 350 грн. на тимчасове зберігання, однак повернувшись за сумкою виявила крадіжку грошей із сумки, останній викрадених грошей в сумі 350 грн. не повернув. З цивільним позовом до суду не звертається. На запропоноване прокурором покарання обвинуваченому погоджується, однак просить засудити до максимального розміру відповідно до санкції статті 185 ч.1 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор та потерпіла, в свою чергу також не оспорювали фактичні обставини, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому проступку ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також на допиті потерпілої, досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст. ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України, є кримінальним проступком проти власності, особу обвинуваченого, який згідно з ст.89 КК України судимості не має; його вік; не є одруженим, не працює; відомості щодо наявності осіб на утриманні та хронічні захворювання відсутні; під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває; інших доказів, в тому числі характеристик за місцем проживання/реєстрації чи роботи, що характеризують особу обвинуваченого, не надано;

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України суд не встановив. Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному проступку хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому по обвинувальному акту, проте така обставина носить лише формальний характер.

За змістом правової позиції Верховного Суду у справі № 166/1065/18 від 18.09.2019 розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 відсутні дані на підтвердження того, що він намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, повернути викрадені кошти. Більше того, у своїх показаннях в судовому засіданні обвинувачений не висловлює якоїсь тривоги чи переживань щодо вчиненого, не вибачився перед потерпілою, а тому суд дійшов висновку, що факт щирого каяття обвинуваченого у даному випадку відсутній.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України суд не встановив.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.185 КК України у межах, установлених у санкції вказаної статті, а саме у виді громадських робіт на строк 240 годин, що є максимальним розміром відповідно до санкції статті.

При цьому суд при призначенні покарання обвинуваченому у виді громадських робіт бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять обмежень щодо призначення такого виду покарання за ч. 3 ст. 56 КК України. Разом з цим такі види покарання, як штраф та виправні роботи, не можуть бути застосовані, оскільки в обвинуваченого відсутній дохід та такий не працює, крім того, відсутні відомості про перебування у нього у власності будь-якого майна.

Призначене судом покарання у виді громадських робіт, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме поняттю та меті покарання.

Крім того, судом ураховано позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, щодо можливого призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт та аналогічну думку потерпілої.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок ) годин.

Речовий доказ: жіноча сумка та мобільний телефон марки FRGO - вважати повернутим за належністю потерпілій ОСОБА_5 згідно її заяви.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Радехівський районний суд Львівської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

ГоловуючийОСОБА_1