Справа №718/194/21
Провадження №1-кп/718/12/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2021 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кіцмань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 20.11.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця за національністю, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 194 КК України,-
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
25.10.2019 року близько 19:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані емоційного збудження внаслідок неодноразових словесних суперечок із своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та знаходячись на території подвір`я домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає його співмешканка та двоє неповнолітніх дітей, які у зазначений час перебували всередині житлового будинку, переслідуючи мету умисного пошкодження чужого майна та залякування вказаних осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи відкрите джерело вогню та пластикову пляшку, всередині якої знаходились рідини нафтопродуктів, здійснив підпал дерев`яної стіни житлового будинку та килима, який знаходився перед вхідними дверима житлового будинку.
Проте ОСОБА_3 не зміг вчинити всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був помічений сусідом ОСОБА_6 .
Після чого, ОСОБА_3 покинув територію вказаного домогосподарства та пішов до домогосподарства, в якому проживає.
Через деякий час, ОСОБА_5 помітивши ознаки полум`я, вибігла з будинку та за допомогою води ліквідувала осередок пожежі власними зусиллями.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, - закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Позиція учасників провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності.

Так, дійсно 25.10.2019 року перебуваючи в емоційному стані після розлучення із ОСОБА_5 , знайшов пляшку з рідиною, та з метою залякування потерпілої, здійснив підпал дерев`яної стіни житлового будинку та килима. У зазначений час ОСОБА_5 та діти перебували всередині житлового будинку. Розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння , він одночасно намагався і гасити полум`я. Коли почув крик сусіда пішов до свого домогосподарства. Шкодує про свій вчинок.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася. 23.03.2021 року скерувала на адресу суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у її відсутність. Крім того вказала на відсутність претензій до ОСОБА_3 . Відносно міри покарання, визначеної судом, не заперечує.
Прокурор у судовому засідання, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, вказав на необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Таким чином, розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України доведена повністю.
Оскільки обвинуваченим, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу.
При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, за обставин наведених у вироку.
Кваліфікація дій обвинуваченого судом
З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, оскільки останній вчинив закінчений замах на умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.
Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, не одружений, негативно характеризується по місцю проживання, офіційно не працевлаштований, наявність іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , що перебуває на розгляді в Подільському районному суді м.Києві. ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, зареєстрований з діагнозом: F10.0. Крім того, а також на «Д» обліку у лікаря психіатра з діагнозом: F4321.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта 3150 від 28.01.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час ознак будь-якого психічного захворювання не виявляє, він може давати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, він міг давати звіт своїм діям та керувати ними.
Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.
Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 194 КК України, у редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, суд виходить як із суспільної небезпеки вчиненого, наявності пом`якшуючих покарання обставин, та відсутності обтяжуючих обставин, приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

При цьому, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання аніж позбавлення волі.
Мотиви інших рішень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено. Судові витрати та речові докази - відсутні.
На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1