Справа № 464/5140/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/816/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року у м.Львові
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 19.06.2020 року відносно ОСОБА_8 ,
з участю: прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 19.06.2020 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_8 04.09.2018 року о 10:30 год. біля входу в приміщення магазину № НОМЕР_1 на території гуртового ринку «Шувар», що по вул. Хуторівка, 4 «б» у м. Львові, а після цього і в приміщенні цього ж магазину, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_10 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла їй декілька ударів кулаками обидвох рук в ділянку обличчя та голови, в результаті чого спричинила останній, згідно з висновком судово-медичного експерта, черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки справа, а також забій шийного відділу хребта, які не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
На цей вирок суду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою та виправдати за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Просить дослідити докази згідно поданого клопотання.

Свої апеляційні вимоги мотивує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 не визнала своєї вини у вчиненні злочину та повідомила, що ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не наносила. Щодо неповноти судового розгляду, захисник покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотанні сторони захисту про виклик як свідків у судове засідання для допиту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших осіб, які, будучи очевидцями конфлікту, мають відомості про обставини, що мають значення для кримінального провадження. Крім цього, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик у судове засідання для допиту експерта ОСОБА_14 або ж судово-медичного експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» з метою роз`яснення та можливості доповнення висновку експерта, що могло усунути суперечності між висновком експерта та показаннями потерпілої ОСОБА_10 .

Захисник вважає, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , яка протягом судового розгляду давала суперечливі показання щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень. Показання свідка ОСОБА_16 , на які суд першої інстанції покликався у вироку як на доказ вини обвинуваченої, не підтверджують вчинення злочину, а навпаки заперечують спричинення обвинуваченою будь яких тілесних ушкоджень потерпілій. Зазначає, що суд першої інстанції надав оцінку висновку експерта № 264/18 від 17.09.2018р. без врахування виявлених у ході судового розгляду суперечностей між його змістом та показаннями потерпілої, зокрема, що стосується наявності у потерпілої видимих тілесних ушкоджень, про які вказала потерпіла, хоча у висновку про такі ушкодження на вказано. Також, потерпіла зазначала про те, що робила рентген голови, який у подальшому пред`явила експерту, однак у висновку про огляд та опис рентгену нічого не зазначено. У висновку вказано, що потерпіла двічі зверталась до лікаря-невропатолога, однак сама потерпіла заявила, що зверталась до такого лікаря лише один раз. Крім цього, потерпіла вказувала, що раніше отримала травму голови в результаті ДТП, що згідно висновку не було враховано експертом. Крім цього, захисник покликається на те, що висновок суду першої інстанції про належність та допустимість даного висновку експерта суперечить дослідженим у судовому засіданні нормам законодавства, яке регулює порядок та зміст таких висновків. Вважає, що суд першої інстанції у вироку не мотивував чому у вказаному висновку експерта не зазначено реєстраційний номер медичної карти амбулаторного хворого, чому експерт неповно зібрав інформацію про те, куди конкретно було нанесено тілесні ушкодження, на підставі яких медичних даних експерт прийшов до висновку, що потерпіла отримала черепно-мозкову травму та інші тілесні ушкодження, тощо.

Крім цього, покликаючись на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 754/14281/17, захисник вважає, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не врахував, що вказаний експертний висновок виконаний на підставі медичної карти амбулаторного хворого, яку власноручно представила потерпіла, і яка відсутня у матеріалах кримінального провадження, а також відсутні відомості, що дана медична карта отримана у визначеному законом порядку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржуваний вирок увалено з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, без дотримання норм кримінального закону. Вказує на неповноту та упередженість судового слідства, істотні порушення кримінального процесуального закону та вважає, що обґрунтування обвинувачення суперечить матеріалам та обставинам справи. Суд першої інстанції неналежно з`ясував істотні обставини справи, поверхнево дослідив докази та не розглянув клопотання сторони захисту із доповненнями про визнання доказів недопустимими.

Зазначає, що згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення дата та час проведення є 15 год. 04.09.2018р. Згідно Витягу з ЄРДР від 03.10.2018р. відомості з підстав надходження заяви ОСОБА_10 було внесено о 13:32:21 год. 04.09.2018р. Отже, недопустимість Витягу з ЄРДР полягає у тому, що ОСОБА_10 о 13:32 год. 04.09.2018р. заяву та повідомлення про злочин не подавала. Крім цього, згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2018р. заяву ОСОБА_10 прийняла не слідча ОСОБА_17 , а старша ОП СП ПП Сихівського ВП ГУ НП у Л/о ОСОБА_18 . Крім цього, згідно доказів, долучених прокурором до клопотання про зміну обсягу доказів, вбачається, що слідча ОСОБА_17 повідомляє прокурора про те, що 05.09.2018р. за дорученням в.о. начальника СВ Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_19 від 04.09.2018р. нею розпочато досудове розслідування у даному кримінальному проваджені. Проте, доручення про проведення досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні за підписом ОСОБА_19 датоване 06.09.2018р.

Звертає увагу, що не існує заяви ОСОБА_10 від 04.09.2018р. написаної та прийнятої о 12:51 год. під № 18332 ЄО, а також не існує телефонограми № 1 від 04.09.2018р. з кваліфікацією ч. 2 ст. 125 КК України. Згідно телефонограми від 04.09.2018р. 16:38:34 год. (а.с.90) до Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, ЄО № 18356 від 04.09.2018р. в цей день о 15:24 год. надійшло повідомлення із служби 102 про те, що в ТП №2 о 13:40 год. звернулась ОСОБА_10 , повідомивши, що о 10:30 год. на ринку «Шувар» її побила ОСОБА_8 .

За таких обставин, захисник наголошує, що невідомо про яку невідому особу зазначено у витягу з ЄРДР (а.с. 89) за ч. 2 ст. 125 КК України, та яким чином з`явилась кваліфікація дій за ч. 2 ст. 125 КК України, коли 06.09.2018р. надавалось доручення слідчій ОСОБА_17 на проведення досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України. Суду першої інстанції не було надано жодного процесуального рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 1 на ч. 2 ст. 125 КК України.

Звертає увагу, що за фактом таких неправомірних дій службових осіб Сихівського ВП ГУНП у Львівській області зареєстровані кримінальні провадження за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 та ч. 1 ст. 383 КК України.

Отже, захисник вважає, що є прямі підстави для визнання недопустимим доказом Витяг з ЄРДР від 04.09.2018р. о 13:34 год. (а.с. 89) у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що нею було долучено докази, отримані у порядку адвокатського запиту та відкриті сторонам у порядку КПК України, яким суд першої інстанції, згідно оскаржуваного вирок, не дав жодної оцінки. Зокрема, таким доказом є копія запису з журналу обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій Сихівського ВП ГУ НП за зверненням ОСОБА_10 № 18332, де є запис та містяться прямі докази недопустимості доказу, виправлення, підтирання та відсутність часу та дати внесення облікового запису, наслідками якого є внесення відомостей в ЄРДР. Також, наявні підтирання та виправлення дати у графі « Дата проведення експертизи (обстеження)» у копії аркушів «Журналу реєстрації осіб, які проходять обстеження у відділенні судово-медичної експертизи при 8-й МКЛ м. Львова» із зазначенням відомостей, що стосуються записів відносно ОСОБА_10 , які було отримано на адвокатський запит.

Покликається на неправдивість показань ОСОБА_10 , які були надані у судовому засіданні, щодо відсутності боргових зобов`язань перед ОСОБА_8 з огляду на наявність судових рішень з даного приводу. Вказує на відсутність інформації щодо наявності рентгену, який був представлений експерту потерпілою зі слів останньої. Захисник вважає, що ОСОБА_10 умисно приховує, що вона отримала травми хребта, шиї та голови в результаті ДТП, яке було понад десять років тому. Крім цього, експертом ОСОБА_14 не проводився огляд безпосередньо потерпілої, оскільки відсутні будь-які дані про опис синців та саден. Покликається, що висновок експерта № 264/18 від 11.09.2018р. не існує. Початок даної експертизи 12.09.2018р., а закінчення 17.09.2018р. У висновку згаданої експертизи не вказано години проведення експертизи, не зазначено дати ухвали слідчого судді на підставі якої проводилась експертиза, а у реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказано про клопотання слідчого та ухвалу слідчої судді. Наведені обставини, на думку захисника свідчать про те, що висновок судово-медичної експертизи здобутий з грубим порушенням кримінального процесуального. Також вказує, що експертний висновок зроблено виключно на медичній картці амбулаторного хворого, представленій експерту власноручно потерпілою. Зміст висновку експерта відрізняється від змісту ухвали слідчого судді про призначення експертизи. У висновку вказано, що ушкодження, які були у потерпілої, знаходились в ділянках тіла доступних для їх нанесення. Ухвалу слідчого судді про призначення експертизи слідча не отримувала, а отримала її сама ОСОБА_10 . Крім цього, у судовому засіданні не було допитано експерта ОСОБА_14 , яка проводила експертизу, що свідчить про неповноту судового слідства.

Також захисник вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 26.09.2018р., який проведено за участю потерпілої та понятих, без участі свідків. Так, учасників даної слідчої дії не було повідомлено про здійснення фіксації на мобільний телефон. У цьому протоколі не вказано ознаки даного пристрою, а також місце зберігання первинної фіксації інформації щодо фото, викладених у фототаблицях. Крім цього, у порушення ч. 4 ст. 104 КПК України слідча не надала можливість учасникам даної слідчої дії ознайомитись із текстом протоколу, а також не вказала про перервність слідчого експерименту, який почався на ринку «Шувар» та закінчився у приміщенні Сихівського ВП ГУНП у Львівській області. Апелянт покликається на грубі порушення ст. 105 КПК України, оскільки наявна у матеріалах фототаблиця слідчого експерименту містить лише підпис слідчої, і тільки на останньому аркуші, а також таку завірено неналежною печаткою. Заперечення сторони захисту про визнання таких доказів недопустимими судом першої інстанції не розглянуті.

Наведені доводи, на думку захисника, свідчать про порушення судом першої інстанції презумпції невинуватості ОСОБА_8 та ухвалення відносно неї необґрунтованого обвинувального вироку. Вважає, що існують усі підстави для закриття провадження відповідно до вимог ст. 284 КПК України. Апелянт вважає, що допущені судом першої інстанції порушення можуть бути усунуті при новому розгляді даної справи у іншому складі суду при скасуванні вироку та направлення на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена ОСОБА_8 підтримала подані апеляційні скарги.

Прокурор заперечив подані апеляційні скарги сторони захисту, та зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апелянтами у своїх апеляційних скаргах не наведено переконливих аргументів про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б надали підстави для скасування оскаржуваного вироку.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме у заподіяння потерпілій ОСОБА_10 умисних легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.
Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, стверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що 04.09.2018 року близько 10:30год. вона зайшла на територію гуртового ринку «Шувар» до ОСОБА_15 , яка працює в магазині, в якому раніше вона здійснювала підприємницьку діяльність. Коли вони стояли біля магазину, розмовляли та пили каву, зі свого магазину вийшла ОСОБА_8 , яка почала звинувачувати її у наявності боргу. Тоді між ними розпочався конфлікт, який тривав близько 15-30 хвилин, і у ході якого ОСОБА_8 нанесла їй більше п`яти ударів в голову, руки, груди. Від нанесених ударів в неї боліла голова, було запаморочення, тому вона поїхала зробила рентген голови, який в подальшому представила експерту. Потерпіла вказала, що з ОСОБА_8 знайома близько 15-16 років, і приблизно 10 років назад вона позичала в обвинуваченої гроші. Вказала, що ОСОБА_8 звинувачує її у наявності боргу, хоча жодних зобов`язань перед обвинуваченою у неї немає. Зазначила, що у лютому 2018 року їй погрожували, і з цього приводу вона зверталась в Сихівський ВП, а 13.07.2018 року між нею та ОСОБА_8 вже мав місце конфлікт на території ринку «Шувар», і вона тоді також знімала побої;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що 04.09.2018 року до неї зайшла її сусідка ОСОБА_10 . Коли вони стояли біля магазину, розмовляли та пили каву, зі свого магазину вийшла обвинувачена ОСОБА_8 та запитала в ОСОБА_10 коли остання віддасть їй гроші, на що потерпіла відповіла, що нічого їй не винна. Тоді ОСОБА_8 стала на піддон та нанесла потерпілій ОСОБА_10 удар рукою по голові, і відштовхнувши її продовжила наносити удари по голові. Зазначила, що ОСОБА_8 намагались зупинити ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , який є зятем обвинуваченої. Свідок пояснила, що конфлікт тривав близько 15 хвилин, на вулиці біля магазину приблизно 1,5 хвилини, а у приміщенні магазину довго;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що працює та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 04.09.2018 року на ринку «Шувар» мав місце конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , який розпочався на вулиці, біля магазину, а продовжився в приміщенні магазину. Свідок зазначив, що ОСОБА_8 намагалася зайти в приміщення магазину, а ОСОБА_10 її не впускала. ОСОБА_8 показувала ОСОБА_10 листи банку щодо погашення кредитної заборгованості, ставила вимоги щодо повернення заборгованості, яку ОСОБА_10 не віддає вже більше 10 років. Вказав, що ОСОБА_10 стояла в кутку магазину, а ОСОБА_15 її захищала. Чув нецензурну лайку та крики, бачив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розмахували руками, однак ударів не бачив, хоча стояв на відстані близько 5-6 метрів від них. Зазначив, що початку конфлікту, який тривав близько 3 хвилин, можливо він не чув та не бачив. Вказав, що даний конфлікт закінчився тим, що він взяв ОСОБА_8 за руку та вивів з магазину. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 він не бачив.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілої і свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, а саме:
- даними витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, згідно якого 04.09.2018р. близько 10:30 год. невідома особа, перебуваючи на гуртовому ринку «Шувар», що по вулиці Хуторівка у м. Львові, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 ЖЕО № 18332 від 04.09.2018 року (а.с.89, Т.1);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.09.2018р., з якого вбачається, що ОСОБА_10 просить прийняти міри щодо її знайомої ОСОБА_8 , яка 04.09.2018р. близько 10:30год. нанесла їй тілесні ушкодження (а.с.91, Т.1);
- даними довідки Міського травматологічного пункту №2, згідно якої потерпіла ОСОБА_10 04.09.2018р. о 13:40год. була на прийомі з приводу закритої черепно - мозкової травми, струс головного мозку, забій м`яких тканин тім`яної ділянки справа (а.с.92, Т.1);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 264/18 від 17.09.2018р. КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно якого: 1.2.3.8.9. За даними медичних документів у ОСОБА_10 , була черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки справа, а також забій шийного відділу хребта. Вказані ушкодження заподіяні тупим (тупими) предметом, можливо рукою, стисненою в кулак, могли утворитися 04 вересня 2018 року, не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. 4. Питання боротьби та самооборони не входять в компетенцію судово-медичного експерта. Судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 отримала при самовільному падінні на площину, нема. 5. За наявними судово-медичними даними встановити індивідуальні ознаки предмету, котрим наносились тілесні ушкодження ОСОБА_10 , неможливо. 6. За наявними судово-медичними даними встановити, одним чи декількома предметами наносились тілесні ушкодження ОСОБА_10 , неможливо. 7.Ушкодження, що були у ОСОБА_10 , знаходились в ділянках тіла доступних для їх нанесення власноручно (а.с.93-94. Т.1);
- даними протоколу слідчого експерименту від 26.09.2018р. (із доданою фото-таблицею), проведеного за участю потерпілої ОСОБА_10 та статиста, у присутності понятих, із застосування фотозйомки, в ході якого потерпіла детально розповіла та за допомогою статиста показала механізм отримання нею тілесних ушкоджень від обвинуваченої (а.с.95-105, Т.1).
Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особою винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 з належною повнотою оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту про наявність підстав для визнання недопустимими ряду доказів, та в оскаржуваному вироку навів достатні мотиви про безпідставність таких тверджень сторони захисту.

Зокрема, суд першої інстанції розглянув доводи захисника ОСОБА_7 , на які остання покликається і в апеляційній скарзі, про визнання недопустимим доказом - Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002758 від 04.09.2018 року, та відповідно всіх інших доказів, представлених стороною обвинувачення. В оскаржуваному вироку суду наведено достатні мотиви не прийняття таких доводів захисника.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що Витяг з ЄРДР від 04.09.2018р. о 13:34 год. (а.с. 89) у даному кримінальному провадженні є неналежним доказом, зводяться до того, що наявна різниця у часі, який значиться у Витягу з ЄРДР від 04.09.2018р., у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, який складений 04.09.2018р. та інших документах, на які покликається захисник, свідчить про те, що ОСОБА_10 о 13:32 год. 04.09.2018р. заяву та повідомлення не подавала.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно врахував, що суперечності в часі оформлення процесуальних документів носять характер дрібних недоліків, пов`язані зі зверненням лікаря травматологічного пункту, який оглядав потерпілу, на службу 102, а також безпосередньо потерпілої із заявою до Сихівського ВП, є суто технічними помилками. При цьому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що такі технічні помилки, у даному випадку, не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а отже не спростовують встановлені судом фактичні обставини справи.
Також суд першої інстанції, звернувши увагу і на доводи захисника про недопустимість доказу - протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.09.2018 року, з тих підстав, що заяву ОСОБА_10 прийняла не слідча ОСОБА_17 , а старша ОП СП ПП Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_18 , обґрунтовано врахував положення ст. 60 КПК України, навівши такі у вироку, та підставно покликався на те, що заява потерпілої була зареєстрована в журналі ЄО Сихівського ВП ГУНП у Львівській області 04.09.2018р. року під номером 18332.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що розбіжності у даті доручення в.о. начальника Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області про проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, на які покликається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , є технічними помилками, які у даному випадку не впливають на фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченої.

Щодо апеляційних доводів захисника ОСОБА_7 про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні процесуальні рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 з ч. 1 на ч. 2 ст. 125 України, колегія суддів враховує наступне.

Дане кримінальне провадження було розпочато за фактом нанесення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За результатами проведеної під час досудового розслідування судово-медичної експертизи було встановлено, що тілесні ушкодження спричинені потерпілій відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розглядом здоров`я, умисне заподіяння яких утворює склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Оскільки у ході досудового розслідування було встановлено, що дані тілесні ушкодження ОСОБА_10 спричинила обвинувачена ОСОБА_8 , орган досудового розслідування кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 125 КК України та по завершенню досудового розслідування направив на розгляд місцевого суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_8 обвинувачувалась за ч. 1 ст. 125 КК України.

Апеляційний суд вважає, що факт внесення відомостей до ЄРДР та реєстрація кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 та ч. 1 ст. 383 КК України за фактом неправомірних дій службових осіб Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, на які покликається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не спростовує висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 за обставин, наведених в оскаржуваному вироку.

Щодо апеляційних доводів сторони захисту, які наведено у поданих апеляційних скаргах, про недопустимість доказу висновку судово-медичної експертизи № 264/18 від 17.09.2018р., колегія суддів встановила, що суд першої інстанції даний висновок експерта дослідив з належною повнотою. Згідно оскаржуваного вироку, оцінюючи згаданий висновок експертизи суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту про недопустимість даного доказу, у тому числі і ті, на які покликаються апелянти.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 264/18 від 17.09.2018р.
Так, згадана експертиза була проведена на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 11.09.2018р. (а.с. 194, Т.1), про що зазначено у висновку експерта № 264/18 (а.с. 93-94, Т.1), зокрема вказано і дату ухвали слідчого судді 11.09.2018р.
Суд першої інстанції вірно врахував, що висновок судово-медичної експертизи № 264/18 від 17.09.2018р. містить чіткі відповіді на питання поставлені в ухвалі слідчого судді. Висновки проведеної експертизи узгоджуються з іншими наявними доказами, зокрема показаннями потерпілої та свідків про обставини отримання 04.09.2018р. ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Зокрема, у висновку зазначено, що тілесні ушкодження заподіяні тупим (тупими) предметом, можливо рукою, стисненою в кулак, могли утворитися 04 вересня 2018 року. Ураховуючи зазначене, апеляційний суд не вбачає підстав для врахування доводів сторони захисту про те, що при проведені експертизи не взято до уваги те, що потерпіла отримувала тілесні ушкодження і раніше, зокрема десять років тому.
Відповідно до ч.4 ст.69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Експерт може відмовитись від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків.
Згідно ч.3 ст.101 КПК України висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.
З матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено фактів порушення експертом вимог ч.4 ст.69 КПК України при проведенні судово-медичної експертизи, оскільки, проводячи судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_10 , експерт ОСОБА_14 дослідила медичну документацію, надану їй безпосередньо потерпілою, отже будь-яких дій щодо самостійного збирання матеріалів для проведення експертизи експерт не вчинила.
Покликання захисника ОСОБА_6 про те, що висновок експерта суперечить дослідженим у судовому засіданні нормам законодавства, яке регулює порядок та зміст таких висновків є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказана експертиза проведена з дотриманням Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 та у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої Наказом МОЗ України 05.08.99 р. № 197.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що у висновку вказаної експертизи не вказано про дослідження рентгену, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки згаданої експертизи, яка була проведена на підставі зазначеної у ній медичні документації.
Щодо доводів сторони захисту про неповноту судового розгляду у зв`язку із тим, що у судовому засіданні не було допитано експерта ОСОБА_14 , колегія суддів враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 356 КПК України за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку.

Суд першої інстанції встановив неможливість проведення допиту у судовому засіданні експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_14 у зв`язку з припиненням з нею трудових відносин (а.с.147-148, Т.1).
Разом з тим, враховуючи те, що складений даним експертом висновок № 264/18 від 17.09.2018р. містить чіткі відповіді на питання поставлені в ухвалі слідчого судді та не містить неоднозначних висновків, які потребують роз`яснення, наведені у ньому висновки узгоджуються з іншими наявними доказами, колегія суддів вважає, що неможливість проведення допиту експерта у судовому засіданні у даному випадку не вплинула на повноту судового розгляду.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції перевірялись доводи сторони захисту і про недопустимість доказу протоколу слідчого експерименту від 26.09.2018р. Наведене спростовує покликання захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не розглянув доводи сторони захисту про визнання даного доказу недопустимим.
Колегія суддів вважає, обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у ході проведення даної слідчої дії не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які вплинули на результати, отримані при проведенні слідчого експерименту. В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 не наведено, з урахуванням положень ст.ст. 86, 87 КПК України, обставин, які б свідчили про недопустимість доказу - протоколу слідчого експерименту від 26.09.2018 року.
На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та спростовують апеляційні доводи про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова від 19.06.2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: