Справа №463/5027/21
Провадження №1-кс/463/3115/21
У Х В А Л А

20 травня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

представника скаржника ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржниця звернулась до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 12 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0000494 від 10 грудня 2020 року.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що звернулася із клопотанням до слідчого про вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілої та допит в якості потерпілої. Натомість, 01 лютого 2020 року отримала постанову про відмову у задоволення клопотання про визнання потерпілою, яка була скасована 11 березня 2021 року ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/1320/21. 22 квітня 2021 року скаржник отримала другу постанову слідчого, винесену 12 квітня 2021 року, про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою, хоч заявник просила вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілої та допитати її в якості потерпілої. Постанову слідчого вважає необґрунтованою, невмотивованою та незаконною. Вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.55 КПК України є потерпілою у кримінальному провадженні, як фізична особа, якій кримінальним правопорушенням було завдано глибокої моральної та великої майнової шкоди. У кримінальному провадженні в порядку вимог ч.2 ст.55 КПК України її права і обов`язки потерпілої виникли з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Згідно імперативних вимог ч.2 ст.55 КПК України їй, як потерпілій, повинні були негайно вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки відповідальною особою, яка особисто прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування слідчий ОСОБА_5 не забезпечив проведення експертизи для встановлення розміру шкоди немайнового характеру. Немає у слідчого ОСОБА_5 будь яких даних, чи доказів, які би прямо свідчили про не заподіяння заявнику вищевказаним кримінальним правопорушенням великої матеріальної, в тому числі глибокої моральної шкоди в особливо великих розмірах. Вважає, що «слідчий спеціально зазначив надумані мотиви прийняття своєї постанови, обґрунтував її перекрученими та брехливими фактами, що нібито я звернулася із клопотанням визнати мене потерпілою у кримінальному провадженні, що не відповідає дійсності.» В оскаржуваній постанові в порушенні п.2 ч.5 ст. 110 КПК України в мотивувальній частині слідчий не зазначив будь яких доказів про те, що шкоду моральну та майнову в особливо великих розмірах мені не заподіяно. Отже, оскаржувана постанова не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України, вступна, мотивувальна та резолютивна частини не містять правдивих відомостей про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття цієї постанови надумані із невірним посиланням на відповідні положення КПК України. Фактично клопотання цілком було не розглянуто, а слідчим прийнято неналежну та незаконну постанову.

В судовому засіданні представник скаржника подану скаргу підтримав з наведених в ній мотивів.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити виходячи з таких підстав.
Частина 1 ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що триває досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.382 КК України, в ході якого слідчий перевіряю дані щодо можливого умисного невиконання ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 09.10.2020 у справі №598/1361/20 особою, яка займає особливо відповідальне становище, а саме: начальником збаразького ВП ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_6 та працівником Збаразького ВП ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_7 , що спричинило істотну шкоду ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000494 від 10 грудня 2020 року винесено постанову від 12 квітня 2021 року про відмову у задоволенні про визнання потерпілою ОСОБА_4

Дану постанову слідчий мотивує тим, що жодних підтверджуючих документів, щодо спричинення їй моральної та матеріальної шкоди до органу досудового розслідування не подала, ОСОБА_4 , будучи заявником, 15.01.2021 відмовилась від надання показів слідчому у кримінальному провадженні як свідок, таким чином не надала органу досудового розслідування показання щодо відомих їй обставин кримінального провадження у статусі свідка, а тому прийшов до висновку, що остання проявила незацікавленість у розслідуванні кримінального провадження за її заявою.

Разом з тим, із оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не проведено аналіз обставин заподіяння моральної шкоди скаржниці, про які вона вказала у заявах, не надано належної оцінки обставинам кримінального провадження, постанова винесена з порушенням хронології проведення слідчих дій..

Отже, оскільки ОСОБА_4 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, і саме з приводу цих обставин внесена дані в ЄРДР та здійснюється розслідування, а обставини передбачені ч.5 ст.55 КПК України відсутні, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу задоволити та скасувати постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим. При цьому слідчий не звернув увагу, що заявник просить притягнути до відповідальності посадову особу, яка на її думку винна у умисному невиконанні рішення суду, ким стягнуто на її користь 1621816,68 грн.,а тому доводи слідчого про те, що заявнику не заподіяно матеріальну чи моральну шкоду не є переконливими.

Доводи слідчого у вказаній постанові про те, що підстав для визнання скаржника потерпілим не має, на цій стадії є порушення положень ст.2 КПК України, оскільки завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що аналогічна постанова слідчого в межах вказаного кримінального провадження вже була предметом перевірки слідчим суддею та була скасована, проте слідчий висновки слідчого судді не врахував, недоліки слідства не усунув.

А тому, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, передчасною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.

Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Таким чином, вимоги скаржниці щодо зобов`язання слідчого вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки в кримінальному провадженні до задоволення не підлягають.

Крім того, в силу положень ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_4 як потерпілої у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Окрім цього, не підлягає до задоволення скарга в частині визнання протиправною та незаконною бездіяльності слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 , оскільки за наслідками розгляду скарги слідчий суддя вправі прийняти рішення визначене статтею 307 КПК України, в переліку яких відсутнє визнання бездіяльності протиправною чи незаконною, що виходить -за межі його повноважень.

Щодо встановлення строків у відповідності до ч.1 ст.114 КПК України, то слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для встановлення таких, оскільки після отримання ухвали слідчого судді, слідчий в провадженні якого перебуває кримінальне провадження повинен невідкладно вирішити питання щодо залучення ОСОБА_4 до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілої.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скарги задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 12 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0000494 від 10 грудня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим та зобов`язати уповноваженого на розслідування кримінального провадженні №0000494 від 10 грудня 2020 року слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_4 потерпілою.

В решті в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1