Справа № 147/515/18
Провадження № 1-кп/147/11/21
ВИРОК
іменем України

14 червня 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000061 від 07.03.2018 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працює, раніше судимого: 14.03.2016 вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч.2 ст. 289 КК України на п`ять років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; 16.10.2019 вироком Тростянецького районного суду Вінницької області за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено обов`язки, передбачені п.1-2, ч.1 ст. 76 КК України, який вироком Вінницького апеляційного суд від 09 липня 2020 року в частині призначеного покарання скасовано, постановлено вважати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правпорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, в іншій частині залишено без змін,
за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 (в редакції закону, яка діяла на час вчинення злочину) КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працює, раніше судимого 12.11.2019 вироком Ладижинського міського суду Вінницької області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.,
за ч.2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, достовірно знаючи що його брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітнім, 4 березня 2018 року близько 23.00 год. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 під час розмови, шляхом умовляння, маючи вплив на свідомість свого неповнолітнього брата, запропонував йому вчинити крадіжку металевих труб з домогосподарства, належного ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на що неповнолітній ОСОБА_5 погодився.
ОСОБА_4 та його неповнолітній брат ОСОБА_10 заздалегідь знаючи про те, що на території домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , наявні металеві труби, вирішили вчинити крадіжку вищевказаних металевих труб.
04 березня 2018 року близько 23.15 год. ОСОБА_4 за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_5 попрямували до домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , підійшовши до тильної сторони домогосподарства ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкривши сітчасту хвіртку проникли на територію господарського двору ОСОБА_9 . Перебуваючи на території господарського двору, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виявили металеві труби в кількості 4 шт. довжиною по 3 метри кожна, які належать ОСОБА_11 , та тимчасово зберігались в ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умисно, переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного збагачення, таємно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, із господарського двору домоволодіння ОСОБА_9 через сітчасту хвіртку наявну у господарському двору із тильної сторони домогосподарства, винесли три металеві безшовні труби розміром 140x10 мм, довжиною по 3 метри кожна, та склали їх на території Тростянецької СЗШ І-ІІІ ступенів № 2 біля котельні. Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1751/18-21 КНДІСЕ ринкова вартість трьох металевих безшовних труб гарячої деформації розміром 140x10 мм, довжиною по 3 метра кожна, що виготовляються по ГОСТ 8732-78, з урахуванням зносу, станом на 05.03.2018, складала 6466,24 грн. (шість тисяч чотириста шістдесят шість грн. 24 коп.). Викраденим металевими безшовними трубами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпорядились на власний розсуд, а саме продали їх. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 6466,24 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю за обставин зазначених в обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся, та розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав, що в березні 2018 року близько 23.00 год. перебуваючи за місцем свого проживання шляхом вмовляння запропонував братові ОСОБА_5 вчинити крадіжку труб з домогосподарства ОСОБА_9 . При цьому він знав, що на цей період його братові було 16 років. На таку пропозицію погодився його неповнолітній брат. Після цього вони пішли до подвір`я ОСОБА_9 . Через сітчасту хвіртку потрапили на територію подвір`я, яке не освітлювалося, й там нікого не було. На подвір`ї виявили три металеві труби по 3 м, які винесли через хвіртку. Після цього склали їх на санки, які він віз, а брат допомагав. При цьому труби вони заховали біля котельні Тростянецької школи. Наступного дня ці труби вони здали на металолом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин зазначених в обвинувальному акті, у вчиненому розкаявся, та розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав, що в березні 2018 року у вечірній час брат ОСОБА_4 знаючи що він ( ОСОБА_5 ) є неповнолітнім, запропонував викрасти труби. На таку пропозицію він погодився. Брат пояснив, як вони мають потрапити у домогосподарство. Коли вони підійшли до господарства ОСОБА_9 , там не було нікого. На той час він не знав чиє це подвір`я. Брат ОСОБА_12 показав куди йти. Знайшовши труби, їх винесли через хвіртку. Після цього склали їх на санки та вивезли, заховали біля котельні школи. Наступного дня труби вони здали на металолом, а гроші, які отримали, поділили між собою порівну.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинувачених та дослідженням документів, що стосуються їх особи.
Оскільки обвинувачені визнають свою вину повністю, погоджуються з кваліфікацією вчиненими ними діяннями, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинувачених, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 (в редакції закону, яка діяла на час вчинення злочину) КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України.
Таким чином суд вважає доведеним вчинення:
ОСОБА_4 втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність та таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 304 (в редакції закону, яка діяла на час вчинення злочину) та ч.2 ст. 185 КК України;
ОСОБА_5 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким та тяжким злочинами, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не одружений, не працює, знаходиться під наглядом в психіатричному кабінеті, не перебуває на диспансерному обліку в лікаря нарколога. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, та обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 304 (в редакції закону, яка діяла на час вчинення злочину) та ч.2 ст. 185 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання за сукупністю злочинів за правилами ч.ч.1-3 ст. 70 КК України. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 засуджений вироком Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2020 року за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі за злочин вчинений 07 грудня 2018 року.
Оскільки, злочини вчинено 04 березня 2018 року, тобто до постановлення попереднього вироку, обвинуваченому ОСОБА_4 слід застосовувати покарання за сукупністю злочинів, за правилами ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань.
Згідно з ч.1, ч.4, ч.5 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.
Згідно з вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 КК України, і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки та покладено обов`язки передбачені п.2, п.3, п.4 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції закону, який діяв на час вчинення злочинів).
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 до повного відбуття покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року вчинив нові кримінальні правопорушення 04 березня 2018 року, то в даному випадку слід застосовувати норми ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини за попереднім вироком.
Відповідно до ч.1 ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, не працює, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога Тростянецької ЦРЛ та в психіатричному кабінеті, посередньо характеризується за місцем проживання; сім`я, в якій проживає ОСОБА_13 , перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також у службі ювенальної привенції відділення поліції як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах, де ОСОБА_14 перебуває на профілактичному обліку, як дитина правопорушник. Обставинами, які пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. ст. 65, 103 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також особу винного, який визнав свою вину у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід в рівних частках стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 429 грн.
Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373- 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених:
ч.2 ст. 185 КК України та признати йому покарання у виді двох років позбавлення волі;
ч.1 ст. 304 КК України (в редакції закону, яка діяла на час вчинення злочину) та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2020 року за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 частково відбуте покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2020 року.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 14 червня 2021 року.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року позбавленні волі.
На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 429 грн. (чотириста двадцять дев`ять гривень).
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2018 року на металеві безшовні труби розміром 140х10мм. в кількості 3 шт. довжиною кожна по 3 метри.
Речові докази металеві безшовні труби 140х10мм. в кількості 3 шт. довжиною кожна по 3 метри повернути власнику ОСОБА_11 .
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, засудженим, який утримується під вартою, - з моменту отримання його копії.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1