Справа № 748/2372/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/209/21
Категорія - ч. 1 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000772 від 06 вересня 2020 року за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді домашнього арешту - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3922,56 грн..

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 38 698 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 48 698 гривень.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2020, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись на АЗС «Прайм», що за адресою: вул. Дружби, буд.51, с. Красне, Чернігівського району та області, з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ключів, які взяв на столі в приміщенні операторської даної АЗС, відчинивши водійські дверцята, проник до автомобіля марки «Chevrolet» модель «Aveo», сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований на території даної АЗС, що належить ОСОБА_7 , де всупереч її волі, ОСОБА_9 сів за кермо та шляхом запуску двигуна ключем, привів автомобіль в рух, поїхавши на ньому у невідомому напрямку, чим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій на суму 58 698 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_9 в частині застосування ст. 75 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити від відбування покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового кримінального правопорушення та покласти на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В решті вирок суду залишити без змін.

Зауважує, що не зважаючи на зміни, внесені до ст. 75 КК України згідно із Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, судом ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить лише нового злочину, що унеможливлює у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального проступку, призначити йому покарання за правилами, передбаченими в ст ст 71,72 КК України, та не відповідає змісту ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України. На думку прокурора, суд при призначенні покарання необґрунтовано не застосував до обвинуваченого обмеження щодо не вчинення протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, міркування сторін щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував

характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відомості про особу винуватого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, не працює, відсутність за місцем проживання негативних характеристик, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства органом пробації оцінено як середні, те, що за висновком органу пробації застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе призвести до його остаточного виправлення, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про призначення ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України та про можливість його виправлення без відбування покарання.

Проте, з такими висновками суду не погоджується колегія суддів та визнає слушними і такими, що підлягають задоволенню твердження прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 75 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України№ 2617-VIII від 22.11.2018 року, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, не зважаючи на зміни, внесені до ст. 75 КК України згідно із Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, судом ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину, що не відповідає змісту ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України.

Апеляційний суд відмічає, що в даному випадку місцевий суд, призначаючи покарання, безпідставно не застосував до обвинуваченого обмеження щодо не вчинення протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Щодо ухвалення апеляційним судом вироку, як це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, то ця вимога не може бути задоволена з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурора не йде мова про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тобто прокурор погодився з правильністю застосування до ОСОБА_9 ст. 75 КК України. Вимога прокурора у більшій мірі стосується невідповідності тексту судового рішення точному тексту кримінального закону, що колегією суддів розцінюється як вимогу законну, проте у певній мірі формальну, яка не погіршує становище засудженої особи. Незважаючи на спірні формулювання в судовому вироку, про що говорить прокурор в своїй апеляційній скарзі, існують норми кримінального закону (ст. 75-78 КК), які є нормою прямої дії і підлягатимуть обов`язковому застосуванню у разі, якщо ОСОБА_9 порушить покладені на нього обов`язки, скоїть новий злочин або кримінальний проступок (що охоплюється поняттям кримінального правопорушення), або скоїть адміністративні правопорушення.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року - зміні в частині застосування ст. 75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року відносно ОСОБА_9 - змінити в частині застосування ст. 75 КК України.

ОСОБА_9 на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити від відбування покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового кримінального правопорушення та покласти на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4