Справа № 344/4563/21
Провадження № 1-кс/344/1810/21

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявників адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0001762, від 05.05.2017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 385 КК України,

встановила:
25.03.2021 до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0001762, ( як встановлено номер кримінального провадження помилково вказано 0001762) від 05.05.2017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 385 КК України; таку постанову просить скасувати. Вказує, що про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо 15.03.2021 при отриманні відповідних копій процесуальних документів на його адвокатський запит в інтересах ОСОБА_4 . Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк на подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Також, зазначає, що вказана постанова є невмотвованою.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вказав, що йому не було вручено оскаржувану постанову. Він неодноразово звертався до слідчого з приводу надання йому інформації по кримінальних провадженнях, однак жодної відповіді не отримував. Постанова винесена безпідставно.

Адвокат ОСОБА_3 пояснив, що він особисто звертався із запитом щодо надання інформації по кримінальному провадженню в кінці 2020 року, відповіді не отримав. Підтвердження цьому не може надати, у зв`язку з тим, що колега в якого є ключі від офісу, хворіє. За кримінально-процесуальними нормами, слідчий, прокурор зобов`язані надати постанову заявнику, а не адвокату, однак цього не було здійснено. Постанова є невмотивованою, а також в такій допущені описки, які не виправлені належним чином.

Слідчий заперечив проти скарги, оскільки попередній адвокат заявника отримав таку постанову, оскаржував її і така слідчим суддею була залишена в силі. Разом з тим, вважає, що в кримінальному провадженні були повно дослідженні всі обставини.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази, слідчий суддя встановила наступне.

22.07.2017 слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП у Івано-Франківській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження №001762, від 05.05.2017, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 385 КК України. При цьому, як встановлено, вірним номером кримінального провадження є №0001762.

Так як встановлено з матеріалів кримінального провадження провадження, 07.06.2018 адвокат ОСОБА_6 діючи в інтересах ОСОБА_4 звертався із адвокатським запитом до керівника Івано-Франківського відділу поліції ГУНП Країни, і на такий йому було надано постанову, яка є предметом оскарження.

01.11.2018 слідчим суддею Івано-Франківського суду у справі №344/9126/18, у задоволені скарги ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0001762, від 05.05.2017 відмовлено.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Як зазначено в ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах:Sovtransavto Holding v. Ukraine,№48553/99, п. 77, від 25 липня 2002 року;Ukraine-Tyumen v. Ukraine, №22603/02, п. 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine) №24465/04 одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відтак з урахуванням положень ч. 2 ст.21 КПК України та принципу res judicata слідчий суддя позбавлена можливості повторного розгляду питань, які вже були предметом розгляду слідчими суддями та по яких постановлено судове рішення, що набрало законної сили.

Разом з тим, заявник, адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 на підставі ордера про надання правової допомоги від 20.03.2021, вказує, що строк на оскарження такої постанови про закриття кримінального провадження пропущено з поважних причин, оскільки отримав її 12.03.2021, на адвокатський запит разом з іншими постанови за кримінальними провадженнями, де ОСОБА_4 є потерпілим, заявником.

У відповідності ч.1 ст. 304 КПК України передбачено, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. У випадку пропуску строку, встановленого для подання скарги, слідчий суддя за наявності відповідної заяви, може поновити процесуальний строк, якщо його пропущено з поважних причин або наявності об`єктивних причин, внаслідок яких особа вчасно не змогла реалізувати своє право на подання скарги.

Вказані вище обставини перевіряються слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості призначення скарги в судове засідання або необхідність її повернення заявнику.

Виходячи з положень ст.ст.22, 26 КПК України на особу, яка подає скаргу, покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею факту того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді, скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, рішення, що підлягають оскарженню до слідчого судді.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

У рішенні в справі «Пономарьов проти України» Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року зроблено висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Разом з тим, якщо строк на ординарне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

При цьому, обставин, які б свідчили про неналежне здійснення адвокатом своїх повноважень із представництва інтересів ОСОБА_4 під час розгляду скарги не встановлено, як і не виявлено відомостей про те, що позиція захисника щодо подання скарги на постанову про закриття не була узгоджена, як і фактичне приховання результатів розгляду01.11.2018 такої скарги.

Натомість, під час розгляду даної скарги, який був відкладений до 06.04.2021 для надання можливості заявнику надати докази, що спростовують пропущення строку, зважаючи на існування не скасованої ухвали слідчого судді про відмову скасуванні такої постанови про закриття кримінального провадження, вже посилаючись на наявність таких обставин, не надав жодних доказів на їх підтвердження, що свідчить про їх безпідставність.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що скарга та пояснення, надані під час розгляду, не містять переконливих доводів на обґрунтування відсутності пропуску строку оскарження, чи поважності причин його пропуску, оскільки належного клопотання на його поновлення скарга не містить.

Крім того, у скарзі не наведено, а в ході розгляду не вказано, які об`єктивні обставини унеможливили звернутись протягом тривалого строку ( більше як трьох років ), враховуючи, що заявник був обізнаний про існування кримінального провадження; а також враховуючи постанови слідчого судді з приводу відмови у скасуванні постанови слідчого про закриття кримінального провадження; стверджуючи, що на його письмові звернення до слідчого не було реагування, доказів цьому не надано, які і доказів звернення із скаргами на бездіяльність.

Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.

За таких обставин, суд вважає, що заявником пропущено визначений ст.304 КПК України десятиденний строк подання скарги на рішення слідчого.

Роз`яснити заявнику, що відповідно ч.7 ст. 304 КПК України, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя -

постановила:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0001762, від 05.05.2017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 385 КК України - повернути.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена впродовж п`яти днів з дня отримання її копії до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1