ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/743/21 Справа № 213/4201/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186 КК України ,-
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк 60 днів, до 26 березня 2021 року включно.
Постановляючи своє рішення, суд мотивував його тим, що з урахуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування ОСОБА_8 від суду з метою уникнення судового розгляду через відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного міста проживання, можливість впливу на свідків у кримінальному провадженню, оскільки на цей момент ще не розпочався судовий розгляд та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку за вироком суду. Також, суд врахував, що ОСОБА_8 , на момент інкримінованих йому діянь знаходився в стані сп`яніння, викликаним вживанням наркотичних засобів, що безпосередньо доповнює вказані ризики та обтяжує їх.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора та ОСОБА_8 звільнити з-під варти.
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Ризики зазначені в клопотанні прокурора вважає недоведеними, судом фактично не розглядалась можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, та не було прийнято до уваги практику Європейського суду.
На його думку, судом першої інстанції не було враховано того, що прокурором повинно було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не подавалось, прокурором взагалі не подавалось ніякого клопотання, копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження запобіжного заходу стороні захисту не надавалось, та клопотання застосування запобіжного заходу не вносились. Таким чином, адвокат вважає, що при розгляді клопотання прокурора, судом було порушено право ОСОБА_8 на захист.
Також, вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_8 має постійне зареєстроване місце проживання, є інвалідом з дитинства 3 групи безстроково, одружений, має на утримання неповнолітнього сина.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_7 в ОСОБА_9 та останній підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді просив рішення залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину за ч.2 ст.146 КК України за ознаками незаконного позбавлення волі, вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, за який передбачене покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк та тяжкого злочину за ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
На переконання колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі адвоката на анкетні та характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 , які судом не були прийняті до уваги, є безпідставними, остільки судом було вірно враховано, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 є власником вказаного будинку, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, але за даною адресою на момент вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, не проживав, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не є людиною похилого віку, є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи безстроково, одружений, від першого шлюбу має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , 2008 року народження, який проживає разом з матір`ю, не працює, засуджений вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік. За місцем реєстрації ОСОБА_8 характеризується як неврівноважена особа, яка вчиняє сімейні сварки, іноді зловживає спиртними напоями, на якого до сільської ради від сусідів та односельців надходять усні заяви.
Колегія суддів вважає, що ризики зазначені в клопотанні є доведені в повній мірі, та ОСОБА_8 може: переховуватись від суду з метою уникнення судового розгляду через відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного міста проживання; впливати на свідків у кримінальному провадженню, оскільки на цей момент ще не розпочався судовий розгляд; вчинити інше кримінальне правопорушення, остільки обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку за вироком суду. Окрім того, на момент інкримінованих йому діянь знаходився в стані сп`яніння, викликаним вживанням наркотичних засобів, що безпосередньо доповнює вказані ризики та обтяжує їх.
На переконання апеляційного суду матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Що стосується доводів скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_8 , то вони задоволенню не підлягають, остільки вказане є послідуючими завданнями кримінального провадження під час розгляду провадження по суті.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4