Номер провадження: 11-кп/813/1387/21
Номер справи місцевого суду: 523/9177/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 04.03.2021 в межах кримінального провадження №0000583 від 04.05.2017 стосовно:

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Христинівка Христинівського р-ну Черкаської області, громадянки України, із неповною середньою освітою, заміжньої, маючої на утриманні малолітніх дітей 2011, 2013, 2020 р.н., офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;
- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, не офіційно працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимого:
- 19.03.2013 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився за відбуванням покарання 07.06.2016;
- 31.05.2017 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 25.02.2021 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення строком на 4 роки 1 місяць;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає та виконується самостійно.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано період попереднього ув`язнення з 05.05.2017 до 06.02.2019 із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили стосовно ОСОБА_9 обрано у вигляді особистого зобов`язання, після чого вирішено змінити на тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення строком на 6 років;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 25.02.2021 більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_10 зараховано період його попереднього ув`язнення з 05.05.2017 до 06.02.2019 із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк відбуття покарання за попереднім вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 25.02.2021 зараховано знаходження ОСОБА_10 у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» із 22.07.2020 до дати оголошення вироку 04.03.2021 із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили стосовно ОСОБА_10 залишено без змін.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згодом, ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 18.03.2021 в резолютивну частину вироку були внесені виправлення, абз. 4-й викладено в наступній редакції:
«Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано період попереднього ув`язнення з 05.05.2017 до 06.02.2020 у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі».
Абзаци 8-й та 9-й викладено в наступній редакції:
«На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 25.02.2021 більш суворим, визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання зарахувати період його попереднього ув`язнення з 05.05.2017 до 06.02.2020 у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі».

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_9 , будучи раніше знайомою із ОСОБА_11 , маючи між собою неприязні відносини, вирішила всупереч волі останньої викрасти її, тим самим позбавити її волі та вільного пересування, з метою залякування та приниження її гідності. Маючи на меті вказаний злочинний намір на викрадення ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , знаходячись на Київському шосе в м. Одесі, більш точну адресу досудовим розслідуванням не встановлено, разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 20.02.2020), домовились про незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , заздалегідь розподіливши між собою ролі та обов`язки, а саме домовились про те, що вони разом під`їдуть на автомобілі «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_5 , де ОСОБА_12 разом із ОСОБА_9 будуть чекати в автомобілі та спостерігати за обстановкою, а ОСОБА_10 підійде до ОСОБА_11 та з погрозою застосування насилля помістить її до автомобілю, після чого вони з місця скоєння злочину зникнуть.
03.05.2017, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , дотримуючись заздалегідь спланованому плану та розподілених між ними ролей, діючи за попередньою змовою, під`їхали на автомобілі «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , яка на той час знаходилася на узбіччі АДРЕСА_5 , після чого, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_9 залишились в автомобілі спостерігати за обстановкою, а ОСОБА_10 вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_11 та наказав останній сісти до автомобілю, на що остання відмовилась. Далі, ОСОБА_10 повернувся до автомобіля та сказав ОСОБА_12 допомогти йому, після чого він разом з останнім підійшли до ОСОБА_11 , схопили її за руки та ноги та всупереч волі останньої помістили до салону автомобіля, чим позбавили змоги вільно пересуватися, тим самим викравши останню. Далі, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , не маючи згоди ОСОБА_11 , з метою її залякування, направилися в сторону виїзду з м. Одеси в бік с. Усатове Біляївського району Одеської області. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 сказала ОСОБА_12 зупинити автомобіль на узбіччі дороги по вул. Хаджибеївська дорога в м. Одесі, після чого примусили її покинути салон автомобіля. Знаходячись біля автомобіля, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , принижуючи честь та гідність потерпілої, роздягли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 одягнув на неї кайданки, після чого, ОСОБА_9 схопила ОСОБА_11 за волосся та почала бити руками по її голові та обличчю, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в свою чергу в хаотичному порядку наносили удари руками та ногами по голові та тулубу потерпілої, тим самим спричинивши їй фізичні страждання. Згідно висновку експерта №980 від 04.05.2017, ОСОБА_11 спричинені наступні тілесні ушкодження: забійні рани губ, які як окремо так і в сукупності, у своєму звичайному клінічному перебігу, спричиняють короткочасний розлад здоров`я строком понад 6-ть, але не біль 21 день та за цим критерієм відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Окрім того, в цей же день, приблизно о 04 год., ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля «Опель», розташованого по вул. Київське шосе, 10-З в м. Одесі, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, попередньо позбавивши ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися, із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для здоров`я ОСОБА_11 , яке виразилось в тому, що ОСОБА_10 наніс два удари ліктем руки по корпусу тіла потерпілої, відкрито викрали належне останній майно: сумочку із грошовими коштами в розмірі 1800 грн., зарядний пристрій вартістю 200 грн., зарядний пристрій до телефону вартістю 200 грн., мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 2000 грн., яким розпорядились на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4200 грн. Згідно висновку експерта №980 від 04.05.2017, ОСОБА_11 спричинені такі тілесні ушкодження: синці, садно голови, садно шиї, синці верхніх кінцівок, які як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів та за цим критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Окрім того, в цей же день, повторно, приблизно о 06 год., ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля «Опель», з метою відкритого викрадення майна, попередньо позбавивши ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися шляхом поміщення останньої до салону вказаного автомобіля, прибули до місця мешкання потерпілої будинку АДРЕСА_6 , де, погрожуючи застосуванням насильства стосовно ОСОБА_11 та її неповнолітньої доньки, примусили ОСОБА_11 надати доступ до приміщення будівлі, з метою подальшого відкритого викрадення її майна. Далі, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , розподіливши між собою ролі, домовилися про те, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 пройдуть до приміщення будинку та відкрито заволодіють майном ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 буде залишатися за кермом автомобіля та спостерігати за обстановкою, після чого, на вказаному автомобілі вони з викраденим майном з місця скоєння злочину зникнуть. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , всупереч волі ОСОБА_11 , пройшли до будинку та, розуміючи, що їх дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, залишаються помітними для потерпілої ОСОБА_11 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрито викрали стаціонарний комп`ютер, монітор «Самсунг», бездротову мишку та клавіатуру, загальною вартістю 5000 грн. Після відкритого викрадення вищевказаного майна, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 знову, всупереч волі ОСОБА_11 , помістили її до салону вказаного автомобіля, після чого, з місця скоєння злочину зникнули, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіявши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн.
Окрім того, в цей же день, приблизно о 06 год., ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля «Опель Омега», попередньо позбавивши ОСОБА_11 можливості вільно пересуватися, шляхом поміщення останньої до салону цього автомобіля, знаходячись біля будинку АДРЕСА_6 , погрожуючи ОСОБА_11 застосуванням відносно неї насильства, а також погрожуючи застосувати насильство відносно її неповнолітньої доньки, примусили ОСОБА_11 надати доступ до будинку з метою подальшого викрадення та привласнення документів на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_7 , задля подальшого переоформлення вказаного будинку на ОСОБА_12 . Далі, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , заздалегідь розподіливши між собою ролі, домовилися про те, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 пройдуть до будинку та відкрито заволодіють майном ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 буде залишатися за кермом автомобіля «Опель Омега» та спостерігати за обстановкою, після чого вони після скоєння злочину на вказаному автомобілі разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з викраденою документацією на будинок з місця скоєння злочину зникнуть.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , всупереч волі ОСОБА_11 , пройшли до будинку, де, розуміючи, що їх дії направлені на викрадення та привласнення документів на будинок, розташований за вищевказаною адресою, залишаються помітними для ОСОБА_11 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_13 , відкрито викрали документами на вищевказаний будинок, після чого, знову всупереч волі ОСОБА_11 , помістили останню до салону автомобіля, де, погрожуючи застосуванням до неї насильства, примусили потерпілу написати розписку про нібито здійснення продажу вказаного вище будинку ОСОБА_12 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваним вироком у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на порушення судом засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_12 та факти їх можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, натомість, матеріали стосовно ОСОБА_12 виділені в окреме провадження ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 20.02.2020.

Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку анкетні дані ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку захисникаОСОБА_7 , яка не заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Абзац 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачає, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Частина 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до практики ЄСПЛ, презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому, навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

Зазначену практику ЄСПЛ також підтримують національні суди, які порушенням принципу презумпції невинуватості розцінюють зазначення осіб-співучасників злочину в обвинувальному вироку суду, якщо ці особи раніше не були визнанні винним відповідним рішенням суду.

Враховуючи те, що в мотивувальній частині обвинувального вироку суду стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, міститься посилання на вчинення обвинуваченими злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 62-63), матеріали справи відносно якого ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 20.02.2020 виділені в окреме провадження у зв`язку із його смертю, колегія суддів констатує в даному випадку порушення судом 1-ої інстанції при постановленні вироку стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 принципу презумпції невинуватості відносно ОСОБА_12 , який не був визнаний винуватим у вчиненні вищевказаного злочину в передбаченому законом порядку, що свідчить про допущення в даному випадку судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням вищевикладеного у всій своїй сукупності, у зв`язку із допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, пов`язаними із порушенням презумпції невинуватості стосовно ОСОБА_12 при постановленні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що однією із основоположних засад кримінального провадження є забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, зміст якої розкривається в ст. 12 КПК України, згідно ч. 4 якої кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою або позбавлений свободи в інший спосіб, має бути негайно звільнений.

На підставі аналізу резолютивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд зарахував обвинуваченому ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у період часу з 05.05.2017 по 06.02.2020 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т. 3, а.с. 64, 76, зворотна сторона).

При цьому, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000583 (т. 1, а.с. 35), ухвалою слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 05.05.2017 стосовно ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами суду.

Водночас, відповідно до інформації, повідомленої начальником ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_14 листами за вих. №5/6-6755 від 17.05.2021 (т. 3, а.с. 98) та №6/6-8016 від 09.06.2021, початком строку відбування призначеного ОСОБА_10 покарання було 22.07.2020, а кінцем строку покарання, із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України 20.01.2021.

На підставі зазначеного, на день постановлення оскаржуваного вироку Суворовського райсуду м. Одеси від 04.03.2021 ОСОБА_10 , з огляду на зарахування йому у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відбув 6 років 1 місяць 12 днів, що перевищує призначений йому судом 1-ої інстанції строк покарання у виді 6 років позбавлення волі.

За встановлених обставин колегія суддів зауважує, що станом на день апеляційного розгляду, тобто на 14.06.2021, з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ОСОБА_10 фактично повністю відбув призначене судом 1-ої інстанції остаточне покарання у виді 6-ти років позбавлення волі.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти у зв`язку з повним відбуттям призначеного йому покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції зміні у зв`язку із допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та виключенням із мотивувальної частини вироку посилання на вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України спільно з ОСОБА_12 .
Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2021, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України змінити.
В мотивувальній частині вироку суду виключити вказівку на вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів за попередньою змовою з ОСОБА_12 та вважати вірним зазначення про вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України за попередньою змовою із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Звільнити засудженого ОСОБА_10 з-під варти негайно, у зв`язку із повним відбуттям призначеного йому покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженими, які утримуються під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4