Номер провадження: 11-кп/813/1341/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2021, якою в підготовчому судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження №0000145 від 31.07.2020 стосовно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мала Вільшанка Кіровоградської обл., громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.04.2008 Смілянським райсудом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76, 105 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 19.05.2008 Уманським райсудом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 років;
- 08.11.2010 Жмеринським райсудом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;
- 04.07.2013 Жмеринським райсудом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України, ст. 71 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі, звільнився 08.06.2018 у зв`язку із відбуттям строку покарання;
- 05.10.2020 Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10.06.2021 із залишенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 12.04.2021 в підготовчому судовому засіданні в процесі судового розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000145 від 31.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10.06.2021 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також можливістю внесення застави в якості альтернативного запобіжного заходу, визначеної ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 18.12.2020 у сумі 42 040 грн. та покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії обов`язків, покладених судом, визначено до 10.06.2021 включно.

Мотивуючи зазначене рішення, суд дійшов висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 з огляду на наявність ризиків переховування від суду, впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, обумовлені характеристикою особи обвинуваченого, його віком, станом здоров`я, майновим станом, міцністю соціальних зв`язків, обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, тяжкістю покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, а також тим, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий та на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою та зазначив, що судом було залишено поза увагою те, що на початковому етапі досудового розслідування стосовно нього був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, умови якого він не порушував, він має постійне місце проживання та місце реєстрації, має інфекційні захворювання на ВІЛ-інфекцію та гепатит С, які потребують постійного медичного лікування, на теперішній час набула широкого розповсюдження захворюваність на COVID-19, а також його підтримки потребує хвора матір та дві неповнолітні сестри.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його з-під варти, змінивши йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В судове засідання апеляційного суду захисник та прокурор не з`явились, хоча були належним чином та своєчасно сповіщені про дату, час та місце апеляційного розгляду, від захисника ОСОБА_7 до початку апеляційного розгляду надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі у зв`язку із процесуальною зайнятістю, в якому остання також зауважила, що підтримує апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та він не заперечує проти проведення судового розгляду за її відсутності.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності його захисника.
Враховуючи неявку захисника та прокурора в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку обвинуваченого, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторони обвинувачення та захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000145 від 31.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 1-17).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

Проте зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 корисливих злочинів, пов`язаних із незаконним проникненням до приміщення та заволодінням чужим майном, численну кількість епізодів заволодіння майном, розмір заподіяної майнової шкоди, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 3-х до 6-ти років за ч. 3 ст. 185 КК України), а також характеристику особи обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто міцних соціальних зв`язків не має, перебуває на обліку у лікаря психіатра, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів та під час апеляційного розгляду було встановлено, що стосовно останнього на теперішній час в Приморському райсуді м. Одеси перебуває на розгляді обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений не заперечував проти зазначеної вище обставини, у зв`язку із чим апеляційний суд доходить висновку, що наявність судимостей та притягнення обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення нового умисного корисливого злочину беззаперечно свідчить про існування ризику можливого вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що він потребує постійного медичного лікування у зв`язку із тяжкими інфекційними захворюваннями, колегія суддів такі доводи вважає неспроможними, оскільки ОСОБА_6 не було надано належних доказів зазначеним обставинам, зокрема, того, що він є ВІЛ-інфікованим та хворіє на гепатит С, а також того, що його хвороби є перешкодою для утримання останнього під вартою та не можуть лікуватись в умовах слідчого ізолятору.

Апеляційний суд критично оцінює твердження апелянта про те, що хвора матір та сестри потребують його підтримки, оскільки жодних доказів хвороби матері, а також перебування будь-яких осіб на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції надано не було.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що на початковому етапі досудового розслідування стосовно нього був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів зауважує, що такі твердження є неспроможними та спростовуються наданими апеляційному суду матеріалами провадження, зокрема, відповідно до витягу з реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000145, який є обов`язковим додатком до обвинувального акту, стосовно ОСОБА_6 в межах зазначеного кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 20.10.2020 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.12.2020 (а.с. 29).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням його під вартою, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2021, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із залишенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4