ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/619/21 Справа № 191/361/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000137 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_10
представника потерпілої ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у у виді штрафу, що становить 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнено від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним за умисне легке тілесне ушкодження, при наступних обставин.
17 січня 2018 року приблизно о 19 годині 40 хвилин ОСОБА_8 прийшов до квартири АДРЕСА_3 , де, знаходячись у прихожій кімнаті, за допомогою фізичної сили, долонею правої руки наніс один удар в область правої частини обличчя потерпілої ОСОБА_7 , після цього наніс ще один удар долонею правої руки в область правої частини обличчя потерпілої ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_8 відтягнув чоловік потерпілої - ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 продовжив сварку із потерпілою. Тоді ОСОБА_8 знову наблизився до потерпілої ОСОБА_7 та наніс їй один удар долонею правої руки в обличчя з правої сторони, від якого потерпіла ОСОБА_7 відхилися назад, втратила рівновагу та впала, вдарившись головою об батареї.
В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: припухлості м`яких тканин та синця волосяної частини голови, забою м`яких тканин обличчя справа, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок скасувати та ухвалити новий, призначивши покарання у вигляді виправних робіт на строк до 1 року.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на необґрунтованість та незаконність вироку через допущену неповноту судового розгляду, неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки наданих стороною захисту доказів неявки у судові засідання обвинуваченого, у зв`язку з чим суд безпідставно звільнив останнього від покарання із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Зазначає, що письмовими доказами підтверджено, що обвинувачений протягом 2018 2020 років умисно ухилявся від явки до суду, створював штучні перешкоди для своєчасного розгляду справи. За цей час проведено 10 судових засідань з перервами від 3 до 7 місяців, з яких три судові засідання відкладені через неявку сторони захисту без поважних причин.
Вказує, що письмові докази щодо причин неявки обвинуваченого в судові засідання належним чином судом не перевірялися, посвідчення про його відрядження викликають сумнівів в їх справжності.
На його думку, суд не врахував належним чином вимоги ч. 2 ст. 49 КК України і залишив поза увагою численні факти ухилення обвинуваченого від суду, у зв`язку з чим звільнення його від кримінальної відповідальності є передчасним і необґрунтованим.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_6 підтримали свою апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити. Вважали, що обвинувачений умисно ухилявся від явки до суду, а тому не може бути звільнений за сроками давності.
В судовому засіданні обвинувачений відмовився від свого захисника ОСОБА_10 в його присутності та підтвердив, що свої права буде захищати самостійно. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, а також підтримав раніше подане в суді першої інстанції клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 49 КК України, складене разом зі своїм захисником та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за такою підставою йому зрозумілі.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, вважаючи її доводи безпідставними та, оскільки обвинувачений підтримує раніше подане своє клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому воно підлягає задоволенню.
Потерпіла та її представник заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За матеріалами справи 10 вересня 2020 року обвинуваченим до суду першої інстанції подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з ч. 1 ст. 49 КК України та, відповідно, закриття кримінального провадження стосовно нього.
Відповідно до аудіозапису судового засідання 10 вересня 2020 року суд роз`яснив обвинуваченому, що звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України є нереабілітуючою обставиною і можливе лише у випадках визнання своєї вини та, оскільки обвинувачений вину не визнав, тому суд не має права розглядати дане клопотання, продовживши судовий розгляд, 07 грудня 2020 року ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 125 КК України та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнив від призначеного покарання.
Проте така позиція суду першої інстанції не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Отже, з вимог вказаних норм слідує, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Водночас, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Виходячи з положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.
Таким чином, передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, а отже суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з підстав невизнання ним своєї вини.
Така позиція апеляційного суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений підтримав своє клопотання від 10 вересня 2020 року про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.
Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 17 січня 2018 року.
Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає максимальне покарання у виді виправних робіт на строк до одного року.
Відповідно до ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості та особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Отже станом на 23 лютого 2021 року сплинув строк три роки з дня вчинення кримінального правопорушення та закінчились, визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_8 не набрав законної сили, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
При цьому апеляційний суд перевірив обставини, на які посилався в судовому засіданні представник потерпілої щодо умисного ухилення обвинуваченого від явки до суду, вважає їх неспроможними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, за матеріалами справи, у зв`язку зі звільнення судді у відставку 14 серпня 2018 року після повторного автоматизованого розподілу кримінального провадження з 16 жовтня 2018 року по 07 грудня 2020 року розгляд справи відкладався 12 разів з проміжками у часі до 2,5 місяців, з яких за ініціативою сторони захисту були відкладені такі судові засідання: 16 жовтня 2018 року в підготовче судове засідання не з`явився обвинувачений у зв`язку із хворобою, що підтверджується копією медичної довідки, 09 січня 2019 року та 24 квітня 2019 року у зв`язку з неявкою обвинуваченого за невідомих причин, 07 лютого 2020 року обвинувачений був присутнім у судовому засіданні, проте не з`явився його захисник та 02 квітня 2020 року у зв`язку з клопотанням сторони захисту через введений карантин по всій території України з метою запобігання коронавірусної інфекції та відсутністю транспортного сполучення. За ініціативою суду були відкладені судові засіданні 23.09.2019 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та 19.06.2020 року через зайнятість судді в іншому кримінальному провадженні, а 28.10.2020 року судовий розгляд був відкладений за клопотанням прокурора.
Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що протягом двох років судового провадження без поважних причин обвинувачений не з`явився лише двічі 09 січня 2019 року та 24 квітня 2019 року.
Вказані обставини не дають підстав для висновку, що обвинувачений умисно ухилявся від суду, як про це стверджує представник потерпілої. Відомостей про те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності переривались в розумінні ч. 3 ст. 49 КК України, в матеріалах кримінального провадження відсутні та сторонами не надані.
Обвинувачений підтвердив, що йому зрозумілі як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.
Отже, оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, то відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, клопотання обвинувачення підлягає задоволенню, вирок суду скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.
Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4