Справа № 308/2938/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,
власника земельної ділянки - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
власника майна - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання старшого слідчого Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000182, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,
про накладення арешту на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :07:002:0073, власником якої є громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №542605 від 28.02.2008 року.
З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 04.03.2021 року о 10.23 год. до органу поліції надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, яка на праві власності належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваються будівельні роботи, та самовільно зайнято вказану земельну ділянку, власником якої вона є.
Згідно з договором купівлі-продажу від 03.04.2018 року, власником 2-го та 3-го поверхів будинку АДРЕСА_1 на даний момент є громадянин ОСОБА_9 , 1966 року народження. При цьому, щоб потрапити у приміщення, належні ОСОБА_9 , потрібно фізично проходити по земельній ділянці з кадастровим номером №:07:002:0073, власником якої є громадянка ОСОБА_4 .
У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи те, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0073 є об`єктом кримінально-протиправних дій, а отже має значення речового доказу, а тому з метою його збереження, встановлення ознак кримінального правопорушення, швидкого, повного та неупередженого розслідування вказаного кримінального правопорушення, а також запобіганням спробам його відчуження та перешкоджання встановленню істини у вказаному кримінальному провадженні, слідчий просив накласти арешт на вищевказану земельну ділянку, та заборонити власнику чи іншим користувачам розпоряджатись та користуватись вказаною ділянкою, а також проводити будь-які будівельні, ремонтні та реконструктивні роботи з будинком АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні слідчий підтримав подане ним клопотання з раніше наведених у ньому мотивів.
Представник власника земельної ділянки адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання в частині заборони проводити будівельні роботи, заявивши при цьому, що накладення арешту на земельну ділянкк буде суперечити нормам КПК України.
Власник земельної ділянки ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_6 , який представляє ОСОБА_9 , проводить будівельні роботи на належній їй земельній ділянці, що видно з технічного паспорту на будинок. Фактично відбудовується окреме приміщення з використанням тераси, яка разом з земельною ділянкою не належить ОСОБА_9 .
Представник власника майна ОСОБА_9 ОСОБА_6 повідомив, що в результаті будівельних робіт площа земельної ділянки не зменшилась.
Захисник власника майна адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання, зазначивши, що слідчий повинен був описати та вилучити земельну ділянку та дотримуватись встановленої процедури, визначеної КПК України. Додав, що забудовник не виходить за межі будівлі, факт замовільного зайняття земельної ділянки відсутній.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників судового засідання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Згідно зі ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 132 КПК України, при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на положення частин 2 та 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи, Ужгородським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 березня 2021 року за № 0000182, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04 березня 2021 року.
З витягу встановлено, що 04.03.2021 року о 10.23 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка на праві власності належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваються будівельні роботи та самовільно зайнято її земельну ділянку.
Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 08.03.2021 року визнано земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0073, власником якої є ОСОБА_4 , речовим доказом.
До матеріалів клопотання додані пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2014 року ОСОБА_4 виділено 1/3 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 106,6 квадратних метрів, а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 2/3 частини будинковолодіння, що разом становить 214,7 квадратних метрів. При цьому приміщення цокольного поверху у розмірі 20 квадратних метрів залишено у спільному користуванні співвласників. Проведення будівельних робіт, щодо реалізації розподілу майна, а саме влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів покладено солідарно на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
З ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 07.08.2017 року у справі за позовом КП «ЛІК» до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будівлі по АДРЕСА_1 , укладеного 12 листопада 2014 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони, вбачається, що в задоволенні позову судом першої інстанції відмовлено, апеляційну скаргу відхилено.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2018 року за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном у задоволенні позову відмовлено.
З акту обстеження об`єкту будівництва «Реконструкція частини приміщень навчального центру з влаштуванням окремого входу за адресою: АДРЕСА_1 » від 01.03.2021 року вбачається, що комісія утворена за розпорядженням міського голови встановила, що земельна ділянка будинковолодіння по АДРЕСА_1 знаходиться у власності у гр. ОСОБА_4 . Відповідно до технічного паспорту вхід і доступ до нежитлових приміщень ОСОБА_9 відсутній. На об`єкті будівництва на цокольному поверсі будівлі АДРЕСА_1 виконано будівельні роботи по влаштуванню дверного прорізу у несучій стіні приміщення коридору, який у загальному користуванні та влаштовано проріз у несучій стіні сходової клітки першого поверху, яка знаходиться у власності гр. ОСОБА_9 . При цьому гр. ОСОБА_4 згоду на влаштування прорізу стіні приміщення коридору спільного користування, що на першому поверсі гр. ОСОБА_9 не надавала.
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 542605, виданого 26.02.2008 року, власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 являється ОСОБА_4 .
З договору купівлі-продажу вбудованого нежитлового приміщення від 03.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 продав ОСОБА_9 нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв. м.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 2/3 навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі загальною площею 214,7 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_9 .
Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України полягає у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, якщо такими діями завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Відповідно до примітки до ст. 197-1 КК України, шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_9 є законним власником 2/3 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 кв. м., 1/3 частини - площею 106,6 кв. м. ОСОБА_4 .
При цьому ч.ч. 1, 4 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
При цьому, в ході розгляду клопотання стороною обвинувачення та іншими учасниками не надано належних документів, які б підтверджували належність земельної ділянки за кадастровим номером :07:002:0073, яку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні ОСОБА_4 чи ОСОБА_9 , станом на дату вчинення діяння, з приводу якого розпочате кримінальне провадження, що унеможливлює з`ясувати слідчим суддею фактичного власника даного майна станом на дату розгляду клопотання, що в свою чергу може призвести до необгрунтованого обмеження права власності третіх осіб.
Так, Акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №542605, виданий 26.02.2008 року, тобто до вчинення дій, які стали підставою для відкриття кримінального провадження, в рамках якого подане клопотання про арешт майна. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності датований 05.04.2018 року та стосується нежитлового приміщення, а не земельної ділянки, на яку просить накласти арешт слідчий.
Окрім цього, враховуючи встановлені в ході розгляду клопотання обставини, слідчий суддя дійшов до висновку, що стороною обвинувачення на даний момент досудового розслідування не зібрано достатню кількість фактичних даних, які свідчать про наявність підстав вважати, що описані в клопотанні події свідчать про вчинення кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, а отже і доказів розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на земельну ділянку, як арешт майна, завданням кримінального провадження (зокрема, що мало місце саме самовільне захоплення земельної ділянки, що такі дії мали характер умисних, що вони завдали значної шкоди, належної фіксації факту самовільного будівництва чи споруд відповідними слідчими діями, в тому числі площі захопленої земельної ділянки та інших обставин кримінального правопорушення часу, місця, суб`єкта вчинення таких діянь, об`єктивних ознак, потерпілих осіб).
За таких обставин, висновки сторони обвинувачення про те, що земельна ділянка, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, стала об`єктом протиправних дій та відповідає критеріям, зазначеним статтею 98 КПК України, слідчий суддя вважає передчасними, та такими що не підтверджені матеріалами досудового розслідування.
Враховуючи, що фактичні дані та матеріали, якими сторона обвинувачення підтверджує наявність об`єктивних ознак діяння, описаного в клопотанні слідчого не містять достатніх підстав вважати, що за даних обставин мало місце кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КПК України, а земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим №:07:002:0073, стала об`єктом протиправних дій та відповідає критеріям, зазначеним статтею 98 КПК, а також те, що стороною обвинувачення не доведено, що виконання завдань досудового розслідування можливе лише за умови застосування арешту майна на вказане майно і така потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка являється власником даної земельної ділянки, слідчий суддя дійшов до висновку про необґрунтованість вимог слідчого щодо накладення арешту на дану земельну ділянку.
Що стосується вимог слідчого заборонити власнику чи іншим користувачам проводити будь-які будівельні, ремонтні та реконструктивні роботи з будинком АДРЕСА_1 , слідчий суддя констатує, що можливість застосування такої заборони слідчим суддею в рамках досудового розслідування кримінального провадження не передбачена нормами КПК України. Крім того, як встановлено в ході розгляду клопотання, будівельні роботи, пов`язані з влаштуванням окремого входу, проводяться на підставі отриманого у встановленому порядку дозволу на їх проведення згідно затверджених норм і правил. За наведених обставин, вимога слідчого про заборону проведення будівельних робіт ннеобгрунтована та не відповідає вимогам закону, а тому задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата та час оголошення повної ухвали 16 год. 00 хв. 26 березня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1