ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/437/21 Номер провадження 11-кп/814/718/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою суду щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, засудженого вироком Київського районного суду м. Полтава від 04 травня 2018 року за ч.2 ст.187, ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна,

задоволено спільне подання в.о. начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтави ОСОБА_10 та замінено ОСОБА_7 невідбуту частину основного покарання у виді 1 року 9 місяців 29 днів позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 04 травня 2018 року, більш м`яким у вигляді виправних робіт строком на 1 рік 9 місяців 29 днів з утриманням 20% з суми заробітної плати засудженого на користь держави щомісячно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_7 відбув половину строку призначеного покарання у виді позбавлення волі, а також врахував зразкову поведінку засудженого та його відповідальне ставлення до праці.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду через невідповідність висновків фактичним обставинам справи та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вказаного подання.
При цьому зазначає, що наявність у засудженого ОСОБА_7 заохочень та відсутність незнятих та непогашених стягнень не свідчить про те, що він став на шлях виправлення та заслуговує на застосування пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вказує про те, що ОСОБА_7 працевлаштований лише з червня 2020 року, що свідчить про нестабільність його поведінки протягом всього періоду відбування покарання.
Звертає увагу на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, його суспільну небезпечність, строк призначеного покарання та особисте ставлення засудженого до вчиненого.
Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення засудженого проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч.1 та п.2 ч.4 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року №2, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Становлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.
Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Полтава від 04 травня 2018 року за ч.2 ст.187, ст.69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання 13.02.2019, кінець строку відбування покарання 13.02.2023.
Тобто, ОСОБА_7 відбув більше, ніж половину призначеного йому строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів особової справи, з 06.03.2019 ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)», де характеризується позитивно. Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, за дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, та розпорядку дня установи сім разів заохочувався адміністрацією установи.

Працевлаштований на виробничій дільниці №5 на безоплатній основі. До праці ставиться сумлінно, проявляє особисту ініціативу. До виконання робіт по благоустрою приміщень та території установи виконання покарань ставиться з розумною ініціативою. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

За період відбування покарання ОСОБА_7 брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», отримав спеціальністю слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів в Полтавському навчальному центрі №64 при установі.

Крім того, в період з вересня по листопад 2019 року приймав участь в секції художньо-прикладної творчості в гуртку «Різьба по дереву» (а.о.с.25, 29, 33, 37, 46, 47).

З огляду на викладене, необґрунтованими є доводи прокурора щодо нестабільності поведінки ОСОБА_7 внаслідок непостійного працевлаштування протягом відбування покарання.
Крім того, ОСОБА_7 відвідує заплановані заходи, читає художню літературу, бере участь у громадському житті колективу відділення.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи виконання покарань.

Вину у вчиненому злочині визнає, вирок суду та призначене покарання вважає справедливим.
Наведені обставини були предметом ретельного дослідження суду першої інстанції під час розгляду подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким і отримали належну правову оцінку.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановивши, що засуджений ОСОБА_7 відбув необхідну половину призначеного судом покарання та став на шлях виправлення, тобто дотримався умов, які є визначальними для заміни покарання на більш м`яке.
Це рішення належним чином умотивоване і сумнівів у колегії суддів не викликає.
Доводи прокурора щодо тяжкості злочину, за вчинення якого відбуває покарання ОСОБА_7 , як на підставу для відмови у задоволенні подання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законом передбачена можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким за злочин такої категорії, за який засуджений ОСОБА_7 .
При цьому, можливість такої заміни покарання пов`язана не з тяжкістю злочину, а із строком уже відбутого покарання та поведінкою засудженої особи, яка беззаперечно свідчить про те, що така особа стала на шлях виправлення.
За змістом ч.1 ст.82 КК України у випадках заміни судом невідбутої частини покарання, більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Положення ч.1 ст.57 КК України передбачають, що покарання у виді виправних робіт встановлюються на строк від шести місяців до двох років, і відбувається за місцем роботи засудженого.
Як вбачається з повідомлення голови Фермерського господарства «Ганженко» від 04 січня 2021 року №1, останнє гарантує працевлаштування засудженого ОСОБА_7 на посаді слюсаря автотранспорту з окладом в розмірі 6000 грн із обов`язковим відрахуванням встановленої судом частини його заробітку в дохід держави (а.о.с.71).
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України.
За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4