Справа №577/1470/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/951/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з раніше визначеними умовами та розміром застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

До суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_7 звернувся прокурор у кримінальному провадженні, яке обґрунтовував тим, що судове провадження не може бути завершено до спливу строку раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що обумовлює необхідність його продовження, оскільки наявний ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, що доводиться тяжкістю інкримінованого злочину, суворістю покарання, неодноразовим притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення саме злочинів проти власності.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 години 13 серпня 2021 року, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки на його думку Конотопським міськрайонним судом Сумської області було порушено його право на захист, так як за 25 днів до винесення ухвали тим же судом йому вже було продовжено обраний відносно нього запобіжний захід, а під час нового судового засідання 16 червня 2021 року, всупереч його клопотання про необхідність участі обраного ним захисника судом був призначений інший захисник, в той час як процесуальних строків було достатньо для перенесення судового засідання.

Крім цього, наголошував, що стороною обвинувачення були порушені вимоги п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки всі звинувачення відносно нього є недоведеними та необґрунтованими, строки розгляду кримінального провадження умисно та безпідставно затягуються.

Звертав увагу, що прокурором не було доведено неможливості застосування щодо нього альтернативного виду запобіжного заходу.

Враховуючи викладене обвинувачений ОСОБА_7 просив обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

З апеляційною скаргою звернувся і захисник ОСОБА_8 , в якій зазначав, що до закінчення раніше продовженого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишалося більше місяця строку, проте під час судового засідання 16 червня 2021 року прокурор звернувся з новим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , а питання неможливості участі ОСОБА_8 у судовому засіданні, суд вирішив призначенням ОСОБА_7 нового захисника на одну процесуальну дію.

Крім того, звертав увагу захисник і на упередженість прокурора, оскільки прокурор вважав, що тримання під вартою ОСОБА_7 є формою покарання для нього, а не процесуальним заходом забезпечення належної процесуальної поведінки.

Вказував, що фактично з 13 лютого 2020 року по 17 лютого 2020 року стало відомо про обставини вчиненого кримінального правопорушення, при цьому судом не було взято до уваги характеризуючі дані особу ОСОБА_7 , його позитивну процесуальну поведінку.

Стверджував захисник і про те, що незатримання причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб призвело до того, що стосовно них не було залучено захисників, які б безумовно були б залучені в разі їх фактичного затримання, а ряд процесуальних дій, пов`язаних з встановленням співучасті ОСОБА_7 проводилися з грубим порушенням норм КПК України.

Зазначав захисник, що ризик вчинення нового злочину, наявність якого в клопотанні було обґрунтовано прокурором тяжкістю покарання, що за логікою та нормою закону повинно обґрунтовувати існування ризику переховування від суду, на думку прокурора не зменшився за рік тримання ОСОБА_7 під вартою, а також про те, що використана прокурором практика Європейського суду до даної категорії справ не застосовується.

Наголошував, що наявність ризику вчинення нового злочину не може ґрунтуватися на невизнанні ОСОБА_7 своєї вини та на невідшкодуванні шкоди, оскільки в даному питання захист виходить з презумпції невинуватості і органічно протистоїть безпідставним звинуваченням.

Вказував захисник і на наявність сім`ї у ОСОБА_7 , малолітньої дитини, матері пенсійного віку, постійного місця проживання та законних джерел існування не пов`язаних з злочинною діяльністю та виключно позитивної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Звертав увагу, що розгляд справи не закінчено, а клопотання захисту про дослідження доказів, які виключають причетність ОСОБА_7 до крадіжки ігноруються судом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_7 інший, більш м`який вид запобіжного заходу, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, та просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за № 0000127 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час не досліджені усі докази інкримінованого злочину, ризики відносно ОСОБА_7 , наведені прокурором, продовжують існувати, а обраний запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення його дієвості.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Не можуть бути взяті колегією суддів до уваги апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , всупереч клопотанню обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність участі обраного ним захисника судом під час нового судового засідання був призначений інший захисник, в той час як процесуальних строків було достатньо для перенесення судового засідання, оскільки за встановлених під час апеляційного перегляду обставин щодо призначення судом захисника ОСОБА_9 на здійснення однієї процесуальної дії колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права.

Що стосується тверджень апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 відносно того, що прокурором не було доведено неможливості застосування щодо нього альтернативного виду запобіжного заходу, то вказані твердження спростовуються змістом клопотання прокурора в якому чітко зазначено його позицію щодо неможливості застосування альтернативного виду запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 щодо неналежності доказів та необґрунтованості підозри, то на переконання колегії суддів вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки суддя на стадії судового розгляду, продовжуючи строк застосування запобіжного заходу, не вправі надавати оцінку доказам з огляду на їх достатність і допустимість для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, однак вказані доводи обвинуваченого та його захисника можуть бути враховані на стадії безпосереднього розгляду матеріалів кримінального провадження по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про наявність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, законного джерела заробітку, то на переконання колегії суддів, вказані доводи, не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки дані обставини існувала і на час вчинення інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів захисника відносно того, що фактичного затримання ОСОБА_7 здійснено не було, що позбавило його можливості отримати кваліфіковану правову допомогу та того, що прокурор обґрунтував наявність ризику вчинення нового злочину тяжкістю покарання, якою обґрунтовується ризик можливого переховування від органів слідства та суду, а також того, що використана прокурором практика Європейського суду до даної категорії справ не застосовується, то вказані доводи, на думку колегії суддів, не є такими, що можуть бути достатніми для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги захисника відносно того, що прокурор тримання під вартою ОСОБА_7 формою покарання для нього, а не процесуальним заходом забезпечення належної процесуальної поведінки, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, і така вказівка прокурора не вбачається в клопотанні, зокрема.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4