ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/791/19 Номер провадження 11-кп/814/408/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0000511, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта професійно-технічна, не одружений, не працюючий, судимий вироком Гадяцького районного суду Полтавської області 19.10.2020 за ч. 1 ст. 155, ст. 75,76 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік,-
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.10.2020 відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.
Цивільний позов прокурора до ОСОБА_7 в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Гадяцька центральна районна лікарня» Гадяцької районної ради та Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського про відшкодування витрат на стаціонарне лікування задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі комунального некомерційного підприємства «Гадяцька центральна районна лікарня» Гадяцької районної ради матеріальні збитки в розмірі 9438 гривень 51 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського матеріальні збитки в розмірі 10408 гривень 17 коп.
Цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальні збитки в розмірі 33271 грн 21 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки в розмірі 13126 грн 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень.
Сттягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 3718 гривень .
Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвал слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 31.10.2018 з автомобілів: марки «ВАЗ 2104» д.н.з. НОМЕР_1 , марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_2 .
Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, 26 жовтня 2018 року, приблизно о 18 год. 30 хв. у темну пору доби, ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до висновку експерта № 3 від 15.01.2019 судово-медичної експертизи, керуючи технічно справним автомобілем, відповідно до висновку експерта № 515 від 08.11.2018 експертизи технічного стану транспортного засобу марки «ВАЗ-2104» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі в напрямку від с. Харківці до с. Сари Гадяцького району Полтавської області.
Проїжджаючи 3 км вказаної автодороги поблизу с. Харківці Гадяцького району Полтавської області, ОСОБА_7 , не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, виїхав на смугу зустрічного руху, чим своїми діями створив небезпеку для руху водія автомобіля марки «ВАЗ-2108» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у подальшому допустив зіткнення.
У результаті недотримання водієм ОСОБА_7 п.п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», а в подальшому зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2108» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно до висновку експерта № 99/а від 03.12.2018, отримав наступні тілесні ушкодження: розрив низхідного відділу дуги аорти, масивний крововилив у парааортальну клітковину; синець та садно чола справа; рани чола зліва; рани верхньої губи, лівої кисті, верхньої третини лівого стегна; садна лівого колінного суглобу, носа, лівої кисті, нижньої третини лівого стегна, правої кисті, правого передпліччя; синці правої щоки, шиї, лівої кисті, лівого колінного суглобу, з переходом на верхню третину лівої гомілки та нижню третину лівого стегна; крововиливи в м`які тканини голови; крововиливи в місцях переломів ребер, грудини та лівої стегнової кістки; крововиливи під плевру та тканину легень; деревоподібні розриви правої долі печінки з крововиливами під капсулу та тканину печінки; які за своїм характером є прижиттєвими, утворилися одномоментно, від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, можливо в строк 26.10.2018 та при обставинах, вказаних в ухвалі слідчого судді, у пасажира переднього сидіння легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді. Виявлені тілесні ушкодження оцінюються лише в сукупності і, стосовно живої особи відповідають тяжким тілесним ушкодженням, як небезпечним для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, як таким, що призвели до смерті (згідно п.п.2.1.1а, 2.1.2, 2.1.3л, 2.1.3п «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995). Смерть ОСОБА_12 настала від гострої крововтрати, що розвинулася при травмі низхідного відділу дуги аорти з повним її розривом, про що свідчить комплекс морфологічних ознак, властивий даному виду травми, а також результати судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів. Враховуючи дані судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта № 4 від 16.01.2019, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів кісток тазу без порушення тазового кільця, верхньої третини лівого стегна у верхній третині та вертлюгової западини зі зміщенням, забійної рани підборіддя та саден шкіри колінних суглобів, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, можливо в строк та при обставинах, що могло бути і при ДТП, кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», Наказу № 6 МОЗ України № 6 від 17.01.1995).
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що перебувають у причинному зв`язку з виникнення даної пригоди, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 97 від 26.02.2019, стало порушення п.п. 10.1 «Правил дорожнього руху України» з боку водія ОСОБА_7 , згідно з якими: п.10.1 перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування вироку суду, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом встановлено, що злочин ОСОБА_7 вчинив у стані алкогольного сп`яніння,вказана обставина судом визнана такою, що обтяжує покарання обвинуваченого. Проте, незважаючи на її встановлення, суд призначив обвинуваченому найнижче покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, позбавлення волі на строк 3 роки.
Також, прокурор зазначає, що суд першої інстанції ухваливши за вироком виконувати самостійно вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.10.2020 року стосовно ОСОБА_7 не мотивував таке рішення жодною нормою права. Порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень врегульовано виключно нормами, що містяться в ст. 70 КК України.
Виключно нормами, що містяться в ст. 72 КК України, врегульовано правила складання покарань. Жодним нормативним актом чинного законодавства України не передбачено можливості та випадків самостійного виконання покарань у виді позбавлення волі.
На адресу апеляційного суду від потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та без участі їх захисника ОСОБА_13 .
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на підтримання апкляційної скарги, поляснення обвинуваченого та його захисника які заперечували стосовно вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого злочину, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу вироку. Дані обставини в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Стосовно доводів прокурора, щодо недостатності та м`якості призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судом першої інстанції при постановленні вироку враховано як характер так і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який хоча і є неумисним, але відноситься до тяжких, тяжкість наслідків, які наступили, а саме смерть одного з потерпілих та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому, думку потерпілих, а саме потерпілої ОСОБА_11 , яка наполягала на суворій мірі покарання, прийняв до уваги наявність обтяжуючої обставини вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також наявність судимості за вчинення іншого умисного злочину, та призначив, на думку колегії суддів, за вчинений злочин необхідне й достатнє покарання для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи прокурора стосовно необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до положень ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.10.2020 року, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_7 підлягає до самостійного виконання, у зв`язу з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В АЛ И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_14 .