У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р., яким
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1, ст. 64 КК Російської Федерації до 10 років позбавлення волі.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року вирок Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р. відносно ОСОБА_5 приведено у відповідність із законодавством України.
Постановлено визначити, що ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_5 засуджено вироком Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р., відповідають ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та визначити покарання, із застосуванням ч. 3 ст. 68, ст. 69 КК України 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Постановлено строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 15.11.2017 р. Зарахувати в строк відбування покарання час тримання під вартою в період з 16.08.2016 р. по 14.11.2017 р.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить привести вирок Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р. у відповідність із законодавством України та призначити покарання, у розмірі, визначеному вказаним вироком.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 наголошує на тому, що суд Російської Федерації, за місцем відбування ним покарання, відмовляє у передачі його до України, для подальшого відбуття, оскільки покарання, відповідно до оскаржуваної ухвали, менше, аніж визначено вироком Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

25.06.2018 р. наказом № 2014/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вироком Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р. громадянина України ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації, з призначенням йому на підставі ст. 64 КК Російської Федерації покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації у вигляді 10 років позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму. Строк покарання обчислювати з 15.11.2017 р. Зараховано в строк відбування покарання строк затримання та тримання під вартою з 16.08.2016 р. по 14.11.2017 р.
ОСОБА_5 відбуває покарання у Федеральній казенній установі Виправній колонії № 5 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Республіці Татарстан. Кінець строку відбування покарання 15.08.2026 р.
За вироком суду дії ОСОБА_5 кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.
Вказані дії ОСОБА_5 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальним злочином згідно із законодавством України.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість приведення у відповідність із законодавством України вироку Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Пунктами а), d) статті 11 цієї Конвенції зазначено, що замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений 15.11.2017 р. Приволзьким районним судом м. Казані Республіки Татарстан за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.
За вчинення ОСОБА_5 злочину, передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації, що відповідає ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та вірно встановлено судом першої інстанції.
Санкція за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі від 15 до 20 років із призначенням додаткового покарання чи без нього.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, Приволзький районний судом м. Казані Республіки Татарстан застосував положення ст. 64 КК Російської Федерації, які регламентують порядок призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за даний злочин і призначив покарання за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації у виді 10 років позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
За вчинення злочинів, за які засуджено ОСОБА_5 , в Україні передбачена відповідальність за замах на незаконний збут наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, тобто за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно із ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 68 та ст. 69 КК України, максимальне покарання, яке має бути визначене судом ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України становить 8 років позбавлення волі, що складає дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 307 КК України та вірно визначено судом першої інстанції.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до положень ч. 5 ст. 421 КПК України, ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. Тоді як з тексту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , вбачається що апелянт фактично ставить питання про погіршення його становища, оскільки зазначає в апеляційній скарзі про необхідність визначення йому більш суворого покарання, аніж визначено ухвалою суду першої інстанції.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532, 610 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Приволзького районного суду м. Казані Республіки Татарстан від 15.11.2017 р. відносно ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3