Справа № 461/6171/21
Провадження № 1-м/461/7/21
УХВАЛА
23.07.2021 року, суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

особи стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4

( ОСОБА_5 )

захисника ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні клопотання керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_8 , про застосування тимчасового арешту відносно:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мурадимово Республіки Башкортостан Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, документований довідкою про звернення за захистом в Україні №010844, яка видана ГУ ДМС у Львівській області, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) тимчасовий арешт строком до 40 (сорока) діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що 21.07.2021 о 12 год. 15 хв. працівниками ГУ НП у Львівській області за адресою: м.Львів, вул.Архипенка, 1 в порядку ст.ст.208, 582 КПК України затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який значиться в розшуку каналами Генерального Секретаріату Інтерполу з метою арешту та подальшої екстрадиції як член терористичної організації. Ініціатором розшуку є Російська Федерація.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив таке задовільнити.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора, мотивуючи тим, що в Російській Федерації ОСОБА_9 обвинувачується в членстві в організації Хізб ут Тахрір, яка не є забороненою в Україні, та членство в якій не є кримінально караним. Вказане підтверджується й постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного кримінального суду від 06 березня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання просили відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали, на які посилається прокурор, обґрунтовуючи доводи клопотання, та докази надані захисником слідчий суддя дійшов до наступного.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України встановлені основні засади кримінального провадження, серед яких основоположними є верховенство права , законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів усіх без виключення осіб, а також забезпечення застосування до кожного належної правової процедури у всіх сферах правовідносин, які виникають на території України у зв`язку з притягненням цих осіб до кримінальної відповідальності.

Обов`язкове застосування належної правової процедури гарантується національним та міжнародним законодавством також особам, які притягуються до кримінальної відповідальності на території іноземної держави та які в порядку надання міжнародної правової допомоги зазнали заходів державного примусу з боку держави України, в тому числі затримання, тимчасового та екстрадиційного арешту, а також вирішення питання щодо видачі (екстрадиції) особи.

При цьому забезпечення належної правової процедури при встановленні обставин, що є підставами для застосування таких заходів примусу, потребує комплексного підходу, особливо в частині дотримання прав і свобод особи, до якої такі заходи застосовуються, встановлення та надання належної правової оцінки обставинам, які обумовили притягнення такої особи до кримінальної відповідальності, не вдаючись при цьому до дослідження питання про винуватість та перевірки законності процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи. При цьому, враховуючи принципи законності, верховенства права та рівності всіх осіб перед законом і судом, дослідженню підлягають не лише формальні підстави для застосування заходів примусу, а й інші обставини, з`ясування яких необхідне для прийняття, законного, обґрунтованого та справедливого рішення по справі.

В умовах міжнародного співробітництва та активної співпраці правозастосовчих та правоохоронних органів України та іноземних держав формалізм та спрощений підхід до розгляду будь-яких питань в частині обмеження прав і свобод будь-якої особи, в тому числі застосування заходів кримінального примусу, є неприпустимим.

Саме тому слідчий суддя при вирішенні клопотання прокурора по суті керується не лише формальними підставами для застосування тимчасового арешту до ОСОБА_4 на які посилається прокурор у своєму клопотанні, а й загальними положеннями КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, зокрема в частині застосування запобіжних заходів, надання міжнародної правової допомоги іноземним державам та застосування до особи видачі (екстрадиції).

Слідчим суддею було встановлено, що відповідно до листа сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Львівській області №1289/33/V/2021 від 21.07.2021 підтверджено факт перебування в розшуку каналами Генерального Секретаріату Інтерполу з метою арешту та екстрадиції до Російської Федерації як члена терористичної організації громадянина цієї держави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата оголошення його в розшук 21.08.2018.

Згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу станом на 21.07.2021 ОСОБА_4 значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.205.5 КК Російської Федерації.

Постановою органу досудового розслідування компетентного органу Російської Федерації від 26.03.2018 ОСОБА_4 притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205.5 КК Російської Федерації та постановою Кіровського районного суду м.Уфи Республіки Башкортостан від 19.04.2018 стосовно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці з моменту його екстрадиції в Російську Федерацію чи затримання та території Російської Федерації.

Згідно матеріалів справи, інкримінований ОСОБА_4 злочин за законом України про кримінальну відповідальність кваліфікується за ч.1 ст.258 ? КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає позбавлення волі на строк не менше 1 року, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане діяння не закінчився, вказаний злочин не належить до військових та відповідно до положень ст.477 КПК України не порушується за заявою потерпілого.

В той же час, ОСОБА_4 інкримінується участь в ісламський політичній партії «Хізб ут Тахрір Аль-Ісламі», яка неправомірно заборонена в Російській Федерації як терористична саме з політичних причин. В вину даній особі ставиться участь в мирних зібраннях та спільних молитвах даної організації, що жодним чином не підпадає під поняття терористичної діяльності визначеному в законодавстві України.

Організація Хізб Ут Тахрір є просвітницькою політичною ісламською організацією, яка використовує виключно мирні методи діяльності та не є забороненою в Україні та країнах заходу. Єдина країна в світі де дана організація визнана терористичною є Російська Федерація.

Також мирний характер діяльності вищевказаної організації та політичні переслідування її членів в Російській Федерації підтверджуються рішеннями Львівського окружного адміністративного суду (справа № 813/5453/14, рішення набрало законної сили), в якому вказується: «…Щодо діяльності політичної партії «Хізбут-Тахрір Аль-Ісламі» (інша назва - «Партія ісламського визволення») (далі - ХТІ).ХТІ є міжнародною ісламською партією, діяльність якої ґрунтується на законах Ісламу. Метою цієї партії є відновлення ісламської держави, керівником якої був би обраний мусульманами «халіф». Методою діяльності організації є просвіта із закликом до мусульман повернутися до ісламського засобу життя. Своїм завданням ХТІ вважає виховання моральних та ідейних з точки зору Ісламу людей, без яких неможливо розбудова ісламської держави. Організація декларує виключно мирні засоби роботи серед мусульман. Партія немає військового крила чи озброєних прибічників. Так, речник організації у Великій Британії від імені ХТІ засудив терористичні акти, що були скоєні у 2007 році у Лондоні. Речник організації у Данії також виступив із засудженням цього теракту. Завдяки цьому, ХТІ цілком легально діє у всіх демократичних країнах Європи та Північної Америки, за винятком Німеччини, де партія заборонена через свою антисіоністську риторику та критику Ізраїлю. Але й у Німеччині забороненими є публічні заходи партії, при цьому члени ХТІ не переслідуються правоохоронними органами країни. Провідні правозахисні організації світу, зокрема «Amnesty International», визнавали членів цієї партії, засуджених до ув`язнення у країнах СНД, політичними в`язнями та рішуче засуджували численні факти катувань та позасудових страт членів ХТІ в цих країнах. З вказаним рішенням погодився й Верховний суд у складі колегії Касаційного кримінального суду (справа №813/2172/17), який своєю постановою від 06 березня 2020 року, апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишив без задоволення.

Як було встановлено Верховним судом по вказаній справі, з дослідженої судами попередніх інстанцій особової справи ОСОБА_10 та протоколу співбесіди із ним, причиною виїзду з Російської Федерації стало кримінальне переслідування його за статтею 205.5 (тероризм) КК РФ, а саме: за участь у міжнародній організації "Партія ісламського визволення" ("Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі"), яка у Російській Федерації визнана терористичною і діяльність якої на території цієї держави заборонена. У зв`язку з цим за місцем проживання позивача у РФ проходив обшук, а також його оголошено в розшук. Єдиною країною, де Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі заборонена як терористична організація є Росія (рішення Верховного Суду РФ від 14.02.2003 р. № ГКПИ 03-116). Водночас, Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі та її члени відсутні в оновленому списку санкцій Комітету Ради Безпеки ООН, запровадженому резолюціями № 1267 (1999), № 1989 (2011) та № 2253 (2015), серед організації, по ІДІЛ, Аль-Каїді та пов`язаними з ними особами, групами, підприємствами та організаціями. Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі не включено і до оновленого списку іноземних терористичних організацій, що складається Державним департаментом США. Інформація з відкритих незалежних джерел, зокрема, Комітету Ради Безпеки ООН та Державного департаменту США, не відносить діяльність Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі до терористичної та/або екстремістської. Наведене дає підстави характеризувати Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі як не пов`язану з тероризмом ісламську релігійно-політичну організацію, діяльність членів якої не підпадає під критерії виключення.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний звернувся до ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_4 сам ініціювавши розгляд його справи ГУ ДМС України у Львівської області, повідомивши про своє первісне місце проживання у АДРЕСА_1 . Розгляд заяви ОСОБА_4 триває і на даний момент, отже він знаходиться в процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Окрім того ОСОБА_4 звернувся в березні 2021 до Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців з проханням про допомогу в проходженні процедури про надання статусу біженця в Україні. Відповідно до виданого 19.04.2021 листа підтримки Представництва УВКБ ООН в Україні дана особа підпадає під захист Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців і повинна, зокрема бути захищеною від примусового повернення до країни де існуватиме загроза її життю чи свободі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 . На даний момент ОСОБА_4 знаходиться в процесі зміни місця проживання у м.Львові. Його новою адресою є АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором оренди житлового приміщення(копія додається). ОСОБА_4 дав добровільну згоду з`явитись до Сектору Міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Львівській області у разі виклику. 21.07.2021 ОСОБА_4 був викликаний до Сектору Міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Львівській області за адресою вул.Архипенка 1 на узгоджену годину. Біля входу в приміщення ОСОБА_4 в присутності свого захисника ОСОБА_6 був затриманий працівниками ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області.

Зі змісту п.10 ч.1 ст.541 КПК України вбачається, що тимчасовий арешт взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

Аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що тимчасовий арешт фактично є аналогом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто найсуворішого із передбачених Главою 18 КПК України запобіжних заходів.

При цьому ч.2 ст.177 встановлені підстави для застосування будь-якого запобіжного заходу. Згідно з положеннями цієї норми, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність на даний час належних підстав для застосування щодо ОСОБА_4 тимчасового арешту, у зв`язку з чим визнає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається з обставин справи ОСОБА_4 , будучи переслідуваним в Російській Федерації з політичних причин, не порушуючи законодавство України, відкрито співпрацюючи з органами державної влади України, перебуваючи в процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, маючи постійне місце проживання в Україні не може вважатись особою, щодо якої повинен застосовуватись будь-який запобіжний захід.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 261, 532, 584 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_8 , про застосування тимчасового арешту відмовити.
ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) негайно звільнити з-під варти в залі суду.
Повний текст ухвали проголошено 26 липня 2021 року, о 16 год. 00 хв.
Відповідно до ч.7 ст.583 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано тимчасовий арешт, її захисником чи законним представником, прокурором протягом 5 днів з дня оголошення ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1