Справа № 524/2149/18
Провадження № 1-кп/524/36/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004441 від 26.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту зі зміненим прокурором обвинуваченням ОСОБА_5 висунуте обвинувачення в тому ,що 25.12.2017 року приблизно о 17 год. 36 хв., він рухався зі швидкістю близько 40-50 км/год, в темний час доби, при ввімкненому зовнішньому міському електроосвітленні, по мокрому асфальтобетонному покриттю лівої смуги проспекту Лесі Українки, який має по дві смуги руху в кожному напрямку, зі сторони вул.Козацької в напрямку вул. Керченської м.Кременчука Полтавської області, керуючи автомобілем «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В цей же час в районі будинку № 98 по проспекту Лесі Українки м.Кременчука, на проїзну частину вийшла пішохід ОСОБА_6 , яка почала перетинати дорогу по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право, відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_5 не зменшивши швидкість та не зупинивши свій транспортний засіб перед нерегульованим пішохідним переходом, не надав переваги у русі пішоходу, тим самим порушив вимоги
п.п. 18.1 Правил дорожнього руху України де відповідно вказано:
- " Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,"
виїхав на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_6 .
В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_6 , згідно з висновком комісійної судово - медичної експертизи № 89 від 21.09.2020 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закритий багатоуламковий внутрішньосуглобовий черезвиростковий черезблоковий переломовивих дистального метаепіфізу правої плечової кістки зі зміщенням та розходженням уламків, рани м`яких тканин правого ліктьового суглобу (крапкові); відкритий внутрішньосуглобовий уламковий перелом кісток правого колінного суглобу: медіального (внутрішнього) виростку стегнової кістки, латерального (зовнішнього) виростку великогомілкової кістки, голівки малогомілкової кістки; гемартроз правого колінного суглобу; рвана рана по передньо-бічній поверхні верхньої третини правої гомілки; закритий 3-х кісточковий перелом правого гомілково-ступневого суглобу: заднього краю великогомілкової кістки, медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кістки та латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової кістки зі зміщенням; компресійний перелом тіла 5-го грудного хребця (І ст.); перелом крайових відділів остистого відростку 11-го грудного хребця зі зміщенням; відривні переломи крайових відділів поперечних відростків 2-3-4-го поперекових хребців ліворуч зі зміщенням назовні й догори; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, рана м`яких тканин правої скроневої ділянки, множинні садна шкіри правої частини обличчя та голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на третину.
Відповідно до висновку судово- автотехнічної експертизи №144 від 19.03.2018 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.18.1 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної події.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому ст.286 ч.2 КК України визнав повністю і пояснив, що 25.12.2017 року приблизно 18 год. 00 хв. він рухався по проспекту Лесі України зі сторони вул. Козацької м. Кременчука і здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 , яка рухалась по пішохідному переходу. На вулиці було темно, йшов дощ. Він рухався зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. Він не помітив на пішохідному переході потерпілу, оскільки був засліплений світлом зустрічного транспортного засобу. Після засліплення зустрічним транспортним засобом він не прийняв заходів для зупинки чи зменшення швидкості транспортного засобу . В автомобілі із ним разом була пасажир ОСОБА_8 , яка є власником транспортного засобу , яким він керував . Він не зупинився перед пішохідним переходом і не пропустив пішохода, а тому вважає, що він винен в ДТП. Перед пішохідним переходом був знак «Пішоходний перехід». Зіткнення з потерпілою відбулося на лівій смузі руху. Потерпіла контактувала з лівою частиною автомобіля, а саме бампером і лобовим склом. Потерпілу перед зіткненням він побачив приблизно за 5-7 метрів і застосував екстрене гальмування. Раніше він рухався по вказаній ділянці дороги і був обізнаний, що там є пішохідний перехід. Відразу після наїзду на потерпілу він разом із ОСОБА_8 викликали швидку медичну допомогу та поліцію. Приблизно через 3 дні після ДТП він почав відшкодовувати кошти на лікування потерпілої. Водійський стаж у нього більше 20 років і за цей час він жодного разу не потрапляв в ДТП. Він і надалі матеріально буде допомагати потерпілій . У зв`язку із тим, що в нього двоє неповнолітніх дітей йому необхідне водійське посвідчення, оскільки діти хворіють і їх необхідно возити до лікарні, тому просить суд не позбавляти його право керувати транспортними засобами . Потерпілу ОСОБА_6 він жодного разу не відвідував, та не телефонував їй , не хотів її турбувати в такому стані , тому він завжди спілкувався із її сином з приводу відшкодування шкоди потерпілій. Позов прокурора він не визнає, оскільки всі рахунки із лікарні він оплачував, не знає звідки взялася сума у розмірі 82 904,84 грн. і в копії цивільного позову, яка йому вручена прокурором зазначене не його прізвище. Цивільний позов потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди він визнає у повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди визнає частково у розмірі 10000 грн., оскільки в нього немає можливості сплатити більше, так як він має на утриманні двох неповнолітніх дітей і він реально може сплатити тільки вищевказану суму. У скоєному щиро кається, просить його суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють усі обставини справи , суд з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст фактичних обставин, не маючи сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, за клопотанням прокурора, та згодою представника потерпілої , обвинуваченого , його захисника, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, обмежив дослідження доказів допитом представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ,дослідженням протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 25.12.2017 року , судово- медичної експертизи , комісійної судово - медичної експертизи, постанов про визнання речовими доказами та матеріалів, що характеризують обвинуваченого . Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України , його винуватість у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення , передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України у повній мірі доведена наступними зібраними та дослідженими судом доказами, а саме:
- показаннями представника потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що йому відомо лише те, що 25.12.2017 року обвинувачений ОСОБА_5 керуючи автомобілем «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, погодився що саме з його вини сталася ДТП. Потерпіла ОСОБА_6 більше року позбавлена можливості нормально вести життя, а саме вона самостійно не може пересуватись , потребує сторонньою допомоги , визнана інвалідом 1 групи , змінився ступінь тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень , а тому він вважає що саме сума відшкодування моральної шкоди зазначена в цивільному позові є справедливою. Обвинувачений ОСОБА_5 частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 42000 грн., але ця сума не заявлена до цивільного позову. Зазначена в цивільному позові сума матеріальної шкоди є сумою, яку потерпіла витратила внаслідок купівлі лікарських препаратів. Потерпіла ОСОБА_6 на даний час продовжує лікування амбулаторно. Покарання обвинуваченому потерпіла просить призначити суворе , наполягає на позбавленні волі , вважає , що обвинувачений не розкаявся у вчиненому злочині . Наполягає на позбавленні права керування транспортними засобами обвинуваченого ОСОБА_5
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.12.2017 року із схемою місця ДТП до нього та фото таблицею, із якого вбачається, що 25.12.2017 року на проспекті Л.Українки, навпроти будинку №98 м. Кременчука сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме , ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 (а.с.47-55 т.1)
- висновком експерта №146 від 15.03.2018 року ,із якого вбачається, що при проведенні експертизи у ОСОБА_6 встановлені наступні тілесні ушкодження: травма правого ліктьового суглобу з внутрішньо суглобовим багатоуламковим переломом нижнього епіфізу плечової кістки, з раною в ділянці правого ліктьового суглобу; травма правого колінного суглобу з внутрішньо суглобовими переломами нижнього епіфізу стегнової кістки та верхніх епіфізів великогомілкової та малогомілкової кісток, з раною на передній поверхні правої гомілки в верхній третині; травма правого гомілковоступневого суглобу з переломом обох кісточок та заднього краю великогомілкової кістки; закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, раною м`яких тканин голови, саднами на обличчі. Виявлені тілесні ушкодження утворились незадовго до госпіталізації потерпілої в стаціонар, від ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини деталей автомобіля при ДТП, та по ступеню тяжкості можуть бути оцінені в сукупності, як ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.п. 2.2.1.а) б) в), 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).Всі виявлені тілесні ушкодження не характерні для утворення внаслідок падіння на площині (з висоти власного зросту, з положення стоячи на ногах), про що свідчить характер травми. (а.с.179-183 т.1).

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 89 від 21.09.2020 року із якого вбачається, що із представленої на комісійну судово-медичну експертизу медичної документації слідує, що ОСОБА_6 були завдані наступні тілесні ушкодження: закритий багато уламковий внутрішньосуглобовий черезвиростковий черезблоковий переломовивих дистального метаепіфізу правої плечової кістки зі зміщенням та розходженням уламків, рани м`яких тканин правого ліктьового суглобу (крапкові); відкритий внутрішньосуглобовий уламковий перелом кісток правого колінного суглобу: медіального (внутрішнього) виростку стегнової кістки, латерального (зовнішнього) виростку великогомілкової кістки, голівки малогомілкової кістки; гемартроз правого колінного суглобу; рвана рана по передньо-бічній поверхні верхньої третини правої гомілки ;закритий 3-х кісточковий перелом правого гомілково-ступневого суглобу: заднього краю великогомілкової кістки, медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кістки та латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової кістки зі зміщенням;компресійний перелом тіла 5-го грудного хребця (І ст.); перелом крайових відділів остистого відростку 11-го грудного хребця зі зміщенням; відривні переломи крайових відділів поперечних відростків 2-3-4-го поперекових хребців ліворуч зі зміщенням назовні й догори;закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, рана м`яких тканин правої скроневої ділянки, множинні садна шкіри правої частини обличчя та голови. Усі вказані тілесні ушкодження супроводжувалися явищами шоку ІІ-ІІІ ступеню .Морфологічна характеристика, анатомічна локалізація, взаєморозміщення вказаних тілесних ушкоджень вказують на те, що вони утворилися 25.12.2017 року від дії тупих предметів, можливо в результаті наїзду транспортного засобу, що рухається, на пішохода ОСОБА_6 .За даними Акту № 248/3 (Медико-експертна справа № 133 із Кременчуцької міжрайонної медико-соціальної експертизи № 1 загального профілю Південного госпітального округу) при огляді медико-соціальною експертною комісією 30.01.2020року потерпілій було встановлено діагноз: "Стан після перенесеного ЗЧМТ зі струсом головного мозку. (25.12.2017р.) Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. переважно в ВББ з розсіяною мікросимптоматикою, вестибуло-атактичним синдромом, когнітивні розлади. Консолідовані переломи правої плечової кістки, зовнішнього відростку правої великогомілкової кістки та внутрішнього відростку правої стегнової кістки та кісток правої гомілки, ускладнено післятравматичним деформуючим остеоартрозом правого ліктьового суглобу, ПФС III ст. Гонартроз справа ПФС II ст., правого гомілковоступневого суглоба ПФС II ст. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу та нижньо-грудного відділу ПФХ І ст., ожиріння II ст.". Як вбачається із медичної карти амбулаторного хворого КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3" (м. Кременчук), до подій 25.12.2017 ОСОБА_9 неодноразово зверталася за медичною допомогою з приводу наявності у неї хронічних захворювань: полісегментарного остеохондрозу з явищами спондильозу в тілах 4-5 шийних хребців, остеопорозу, сколіозу ( /_15°) II ст. у попереково-крижовому відділі хребта, люмбалгії; деформуючого остеоартрозу колінних суглобів з порушенням функції (ПФС) II ст; дисциркуляторної енцефалопатії (ДЕ) II ст. змішаного генезу (атеросклеротичної, гіпертонічної) з розсіяною мікросимптоматикою, синдромом венозно-лікворноїдистензії; МПМК (минуще порушення мозкового кровообігу 28.06.17), гіпертонічної хвороби (ГХ) II, 2 ст., ризик 2; ішемічної хвороби серця (ІХС): кардіосклерозу, атеросклерозу аорти, коронарних артерій, судин головного мозку, СН (серцева недостатність) ПА, ФК (функціональний клас) II.Із зазначеного вище Акту № 248/3 огляду медико-соціальної експертної комісії слідує, що 30.01.2020 рухи у гр. ОСОБА_6 відбувалися в таких межах: у правому ліктьовому суглобі: згинання 90°, розгинання 35°; у правому колінному суглобі: згинання 90°, розгинання 160°; амплітуда рухів у правому гомілково-ступневому суглобі: 15-20°, а також вказано про порушення функції хребта (ПФХ) І ступеню (без вказання амплітуди рухів). Вказані показники відповідають значно вираженому ступеню обмеження рухів у кожному із вказаних суглобів кінцівок (згідно з п.п. 98б), 147б), 156 б) "Таблиць процентів втрати загальної працездатності в результаті різних травм..." "Інструкції про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи №2" від 8.01.1986р.). Враховуючи наявність у ОСОБА_6 патології правого колінного суглобу та хребта до подій 25.12.2017, співставляючи ступінь порушення їх функції до отримання травми 25.12.2017 та станом на 30.01.2020, приходимо до висновку, що об`єктивних судово-медичних даних про погіршення функції хребта та правого колінного суглобу в результаті травмування за зазначених обставин немає (згідно з п.п. 25, 69 "Інструкції про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи" №2 від 8.01.1986р.) Отримані ОСОБА_6 за обставин дорожньо-транспортної пригоди 25.12.2017 року травми правої верхньої та нижньої кінцівок, хребців призвели до стійкої втрати загальної працездатності у розмірі 60% (шістдесят) (згідно з п.п. 80, 98б), 156б) "Таблиць процентів втрати загальної працездатності в результаті різних травм..." "Інструкції про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи №2" від 8.01.1986р...).За цими ж критеріями, згідно з п.п. 1.4.2, 5.3.2., 15.3.2 Таблиці 9 "Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках..." Наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012р. отримані ОСОБА_6 в результаті дорожньо- транспортної події 25.12.2017р. травми призвели до стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60% (шістдесят). Слід зауважити, що розмір стійкої втрати загальної й професійної працездатності, спричинений наявністю у потерпілої хронічних захворювань, а не отриманими нею 25.12.2017р. травмами, комісійною судово-медичною експертизою не визначався та при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався, оскільки ці захворювання не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною подією 25.12.2017 року. Підсумовуючи виявлені в ході комісійної судово-медичної експертизи медичної документації, матеріалів кримінального провадження дані, судово-медична експертна комісія прийшла до висновку, що отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на третину (п.п. 2.1.1.г), 2.1.6 "Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. "Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України"). (а.с.136-149 т.2)

Суд, вважає, доказаним у судовому засіданні скоєння обвинуваченим тяжкого злочину і кваліфікує його дії за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року зі змінами « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті « при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та за останнім місцем роботи, що підтверджується характеристикою, виданою головним редактором газети «Вісник Кременчука» ОСОБА_10 (а.с.147 т.1), стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, часткове відшкодування обвинуваченим завданої потерпілій шкоди, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій про оплату (а.с. 171-175 т.1), із яких вбачається, що ОСОБА_5 в період з 09.01.2018 року по 19.01.2018 року придбавав ліки для лікування потерпілої ОСОБА_6 на суму 65917,11 грн., думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просить призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке пов,язане з позбавленням волі та з позбавленням права керування транспортними засобами, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій , має на утриманні двох неповнолітніх дітей , доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлені.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Наведені приписи закону стосуються призначення як основного так і додаткового покарання.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень , одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням вимог ст.69 ч.1КК України , оскільки він позитивно характеризується за місцем проживання та за останнім місцем роботи , що підтверджується характеристикою, виданою головним редактором газети «Вісник Кременчука» ОСОБА_10 (а.с.147 т.1), має на утриманні двох неповнолітніх дітей , доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у скоєному щиро кається , частково відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_6 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався ,тому з урахуванням викладеного суд вважає , що дані обставини є підставою для переходу до іншого більш м,якого основного покарання , не зазначеного в санкції статті 286 ч.2 КК України, у виді обмеження волі.

Разом з тим суд, враховуючи вказані вище підстави для застосування ч.1 ст.69 КК України при призначені основного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , вважає що підстав відповідно до вимог ч.2 ст.69 КК України не призначати обов`язкове додаткове покарання, що передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у суду немає , так як суд при призначенні додаткового покарання враховує приписи пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті " №14 від 23.12.2005 року зі змінами , де зазначено , що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно, так як обвинувачений вчинив тяжкий злочин , ДТП сталася на пішохідному переході , в діях потерпілої ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України не встановлено, потерпіла ОСОБА_6 наполягає на позбавленні права керування транспортними засобами обвинуваченого , від дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки у виді завдання потерпілій ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень , ій встановлена 1 група інвалідності згідно довідки МСЕК№099615, тому суд приходить до висновку при призначенні покарання за ст.. 286 ч.2 КК України із застосуванням ст.. 69 ч.1 КК України у виді обмеження волі призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На думку суду , саме призначення такого покарання обвинуваченому відповідає загальним засадам призначення кримінального покарання, зокрема принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, також суд належним чином оцінив обставини, які мають значення для вирішення цього питання, зокрема характер допущених обвинуваченим ОСОБА_5 порушень Правил дорожнього руху, які він допустив в ході керування транспортним засобом, тобто джерелом підвищеної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, хоча є необережним, проте в силу статті 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, тяжкість наслідків у виді завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 , які настали від дій обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого , що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину у розмірі 82904,84 грн. суд вважає відповідно до вимог ст.. 257 ч.1 п. 2 ЦПК України залишити без розгляду , так як позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою , яка не має повноважень на ведення справи .
Так , у ст.. 128 ч.3 КПК України зазначено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.
Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Аналіз частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
При цьому ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом надано Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Встановлено також, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством, тобто закріплений пріоритет положень відповідних процесуальних кодексів.

Порядок організації діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді визначений, зокрема, наказом Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» від 21.09.2018 № 186, який визначає джерела інформації, з яких прокурор встановлює необхідність здійснення представництва, форми такого представництва, порядок організації роботи прокурора щодо подання позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг.

Таким чином, законодавством України закріплене право прокурора звертатися з позовом до суду, однак підстави та умови такого звернення чітко регламентовані та не можуть тлумачитись розширено, оскільки у протилежному випадку це суперечитиме, серед іншого, конституційним принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та принципу змагальності сторін (ч. 2 ст. 129 Основного Закону України).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 7 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, здійснюючи тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у системному зв`язку з положеннями процесуального законодавства, зазначила, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому Велика Палата Верховного Суду (ВП ВС) у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц конкретизувала вищенаведені висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, вказавши на необхідність у кожному конкретному випадку перевіряти: 1) доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів у спосіб, який обрав прокурор та 2) доводи прокурора з приводу відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави.

Із цивільного позову прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ( на теперішній час Кременчуцької окружної прокуратури ) не вбачається, що прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури повідомив про його звернення із цивільним позовом до суду фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, доказів цього суду не надано, до цивільного позову прокурором не долучено, також прокурор не навів суду доводи щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, а саме фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області,здійснювати захист законних інтересів у спосіб, який обрав прокурор та не зазначив доводи з приводу відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави, також не вбачається обґрунтування прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 82904,84 грн. суд вважає відповідно до вимог ст.. 257 ч.1 п. 2 ЦПК України залишити без розгляду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 19.07.2018 року по справі № 822/1169/17 , в постанові від 3 грудня 2019 року у справі № 810/3164/18 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди суд вважає підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав :
В частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 43663, 27 грн. позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню виходячи із наступного :
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Стаття 5 Закону України «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», пункт 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану майну третьої особи.
Згідно до статті 23 пункту 23.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до статті 24 пункту 24.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
В справі, що розглядається, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, ОСОБА_5 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 у виді тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_5 , а саме порушення ним правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статті 22 пункту 22.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, заподіяної транспортним засобом під керуванням ОСОБА_5 має відшкодовуватися ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», так як відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/ 4493803 від 26.06.2017 року( а.с. 192 т.2) , страхувальником цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2 є зазначена страхова компанія , де у п. 4 зазначено , що страхова сума ( ліміт відповідальності ) на одного потерпілого : за шкоду , заподіяну життю та здоров,ю -200 000 грн., за шкоду , заподіяну майну - 100 000 грн., та даний поліс був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди, під час якої ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження , але позов в цій частині до страхової компанії ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», потерпілою ( цивільним позивачем ) ОСОБА_6 не пред`явлений, а сума матеріальної шкоди яку вона просить стягнути з відповідача становить 43663, 27 грн. , яка не перевищує суму страхової виплати ( ліміту відповідальності) страхової компанії , тому позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19)
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. вважає суд підлягає задоволенню частково у розмірі 150 000 грн. виходячи із наступного :

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Як вбачається з встановлених судом обставин справи, потерпіла ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнала тілесних ушкоджень, які за висновком комісійної судово-медичної експертизи № 89 від 21.09.2020 року були віднесені за тяжкістю до тяжких , які супроводжувались болісними відчуттями, значним емоційним стресом,вона в період з 25.12.2017 року по 09.02.2018 року знаходилась в КНПМП «Лікарня інтенсивного лікування`Кременчуцька», перенесла декілька складних операцій, з 27.03.2018 року по 04.04.2018 року знаходилась в неврологічному відділенні Кременчуцької 1-ій міської лікарні ім.. О.Т.Богаєвського , з 01.04.2019 р-12.04.2019 року , з 21.10.2019 року 01.11.2019 року знаходилась на лікуванні в центрі первинної медико- санітарної допомоги №3 м. Кременчук, що підтверджується висновком експерта №89 від 21.09.2020 року , також згідно довідки МСЕК №099615 ОСОБА_6 встановлена повторно з 01.02.2021 року до 01.04.2023 року перша група інвалідності , вона потребує постійного стороннього догляду , після ДТП змінився уклад її життя , вона втратила загальну працездатність більш ніж на третину, вона самостійно не може пересуватись , до ДТП вона працювала вихователем в дитячому садочку ,за станом здоров,я вимушена була 10.06.2019 року звільнитись, також внаслідок ДТП змушена більш як три роки з моменту дорожньо-транспортної пригоди перебувати на амбулаторному лікуванні у поліклінічному відділенні лікувально-медичного закладу, що фактично призвело до змін у звичному укладі та ритмі її життя.
З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при відшкодуванні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 500 тис. гривень є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 150000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією, а також належною сатисфакцією за завдану обвинуваченим потерпілій ОСОБА_6 моральну шкоду
Суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судової авто-технічної експертизи у сумі 572 грн.
Речові докази по справі автомобіль марки «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 відповідно до ст. 100 КПК України залишити їй за належністю. Компакт-диск СD-R марки «NANOTEX», серійний номер D3123VC07174676LH з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, карта пам`яті «Micro SD» марки «Kingston», серійний номер « НОМЕР_3 », які знаходяться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження № 0004441 відповідно до ст.. 100 КПК України зберігати при них.
Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України , суд,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді 3-х років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину- залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 в частині відкшодування матеріальної шкоди відмовити .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судової авто-технічної експертизи у сумі 572 грн.
Речові докази по справі автомобіль марки «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 відповідно до ст. 100 КПК України залишити їй за належністю. Компакт-диск СD-R марки «NANOTEX», серійний номер D3123VC07174676LH з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, карту пам`яті «Micro SD» марки «Kingston», серійний номер « НОМЕР_3 », які знаходяться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження № 0004441 відповідно до ст.. 100 КПК України зберігати при них.
Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: