Справа № № 585/1020/21
Номер провадження 1-в/585/131/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
24 травня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали клопотання ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України, звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку згідно ст. 80 КК України, скасування запобіжного заходу та звільнення з-під варти, відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , згідно якого останній заявляє вимоги: про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України, у редакції закону від 26.11.2015 р. № 838-VIII, за період з 14.11.2014 р. та до дня звернення із клопотанням; визнати за необхідне та можливе застосування щодо нього давності, та звільнити його від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року; скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнити його з-під варти із зали суду; компенсувати матеріальну та моральну шкоду.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 вказує наступне.

Так, заявник вказує на те, що на нього поширюється дія Закону України від 26.11.2015 р. № 838-VIII, згідно якого за ч.5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення до загального строку відбування покарання, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки йому за цим Законом судом було враховано строк до набрання вироком законної сили, до 15.02.2005 р., а також строк перебування у СІЗО м.Суми у 2013 році. У зв`язку із зазначеним та тим, що він з 14.11.2014 року утримується у Сумському слідчому ізоляторі, у зв`язку із розглядом кримінальних проваджень за № 583/3013/14-к та № 583/1800/16-к в умовах попереднього ув`язнення, просить з цієї дати здійснити перерахунок строку відбування покарання.

Також ОСОБА_3 вказує, що упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання, починаючи з поліпшення умов утримання і до можливості зміни виду покарання, або звільнення від його відбування.

У зв`язку із зазначеним заявник вважає, щодо нього особисто, згідно вимог ч.5 ст. 80 та п.5 ч.1 ст. 80 КК України, суд може визнати за можливе застосування строку давності, та звільнити його від відбування покарання, а в разі якщо суд визнає за неможливе застосування давності, то у даному випадку законодавець гарантує засудженому зміну виду покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі. Обгрунтовуючи такі доводи ОСОБА_3 вказує про те, що у випадку з вироком, яким його засуджено від 11.10.2004 року, він автоматично переноситься до п.5 ч.1 ст. 80 КК України, де звільнення, є обов`язковим. Оскільки, станом на сьогодні, з 16.02.2020 року, щодо нього незаконно продовжує виконуватися покарання у виді довічного позбавлення волі, а ст. 80 КК України не застосована.

Додатково ОСОБА_3 в ході судового розгляду клопотання надав письмові обґрунтування своєї правової позиції, згідно явих вказує про те, що законодавцю у 2001 році було відомо про те, що покарання у виді довічного позбавлення волі не можливо виконати протягом 15 років, а тому законодавець ухвалив ст. 80 КК України саме в такій редакції. Для вирішення мають значення достовірні дані про день набрання вироком законної сили, факти про ухилення (не ухилення) від відбування покарання або вчинення нового злочину, однак не має значення чи звернуто вирок до виконання, або виконується вирок чи ні. Головною умовою для застосування строку давності є те, щоб на день спливу 15 річного строку давності такий вирок не було виконано повністю.

Вважає, що станом на 15.02.2020 року, окрім закінчення перебігу строку давності виконання вироку, він безумовно відбув вже мінімальний строк довічного позбавлення волі 15 років і 1 місяць і навіть більше. При цьому, після закінчення максимального строку давності - 15 років, питання стосовно довічного позбавлення волі має вирішуватися судом. Давність, як наводить заявник, це юридичний факт, сплив строку перебігу якого може вказувати на: 1) втрату особою суспільної небезпечності, 2) судову помилку. Як вище зазначалось, суд повинен встановити суть вироку, щоб розуміти взагалі про що йде мова та підстави, на яких був призначений вид покарання довічне позбавлення волі. Та якщо суд встановить наявність очевидних ознак незаконності вироку, це має слугувати суду додатковою підставою на користь застосування давності та звільнення від відбування покарання. Крім цього, в обґрунтування наведених вище доводів, ОСОБА_3 посилається на ч.1 ст. 49 КК УРСР 1960 р., а також ст.108 Виправно-трудового кодексу України, які втратили чинність.

Окремо також ОСОБА_3 у клопотанні просив скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнити його з-під варти із зали суду, а також компенсувати матеріальну та моральну шкоду, без наведення у клопотанні доводів на обґрунтування таких вимог.

ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, навів обґрунтування заявлених ним вимог про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України, звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку згідно ст. 80 КК України

Окрім іншого ОСОБА_3 на стадії доповнення судового розгляду (судових дебатів), оголосив заява про відмову від захисника за призначенням адвоката ОСОБА_4 та заміну захисника, з підстав того, що останній, на думку заявника, неналежним чином здійснює його захист.

Захисник, адвокат ОСОБА_4 , у судовому засіданні підтримав клопотання ОСОБА_3 і просив його задовольнити. З приводу заяви про відмову від захисника вказав, що він не може припинити захист ОСОБА_3 згідно ст. 54 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, заслухавши позицію учасників судового провадження та вивчивши наявні матеріали, суд вважає, що в задоволенні клопотання ОСОБА_3 , а також і у задоволенні заяви про відмову від захисника - слід відмовити виходячи з наступного.

З приводу заяви ОСОБА_3 про відмову від захисника за призначенням, судом відзначається наступне.

Так, ОСОБА_3 є особою, яка засуджена до довічного позбавлення волі, а тому згідно ст.ст. 49, 52 КПК України, участь захисника у даному випадку, навіть на стадії вирішення питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, згідно ст.ст. 537-539 КПК України є обов`язковою.

На виконання ухвали суду від 12.04.2021 року, Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області для забезпечення захисту ОСОБА_3 було видано доручення за № 018-0000768 від 13.04.2021 р., згідно якого призначено адвоката ОСОБА_4 .
При цьому, згідно ч.3 ст. 54 КПК України, відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Однак, оскільки адвокат ОСОБА_4 здійснює захист засудженого ОСОБА_3 за призначенням та його участь є обов`язковою, то така заява про відмову (заміну) захисника підлягає залишенню без задоволення.

Щодо розгляду по суті заявлених вимог клопотання ОСОБА_3 , з урахуванням доповнень обґрунтування, які було надано у судовому засіданні, судом відзначається наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року за вчинення злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 296, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також вказаним вироком строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 постановлено рахувати з 29 квітня 2004 року, та зараховано у строк відбування покарання час затримання з 23 по 26 березня 2004 року.

Вирок щодо ОСОБА_3 набрав законної сили 15.02.2005 року.

На даний час ОСОБА_3 місцем відбування покарання у виді довічного позбавлення волі визначено Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)».

Так, відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

1 вересня 2001 року набув чинності діючий Кримінальний кодекс України, статтею 64 якого встановлено відповідальність за вчинення особливо тяжких злочинів. Також даною нормою визначено, що довічне позбавлення волі застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом.

З вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року вбачається, що злочин за який ОСОБА_3 було засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, кваліфікований за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та він вчинений в період дії КК України 2001 року. Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Отже при постановленні вироку щодо ОСОБА_3 судом було призначено покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного Кримінального кодексу України. На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_3 - не усунута.

При цьому, як було зазначено раніше, згідно ст. 152 КВК України - підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вирокусудуізакриття кримінальногопровадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Що ж стосується посилання засудженого на ст. 80 КК України, виходячи з чого він вважає, що строк відбування ним покарання минув, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2)три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3)п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Однак, у даному випадку зміст клопотання та досліджені судом докази не свідчать про те, що закінчився строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_3 засуджено до довічного позбавлення волі, оскільки встановлено що такий вирок суду виконується, а на його виконання ОСОБА_3 відбуває покарання.

У зв`язку із тим, що стаття 80 КК України застосовується у випадку, якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом з`ясовано, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року відносно ОСОБА_3 , набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ним чинності, суд приходить до висновку, що строк давності застосуванню не підлягає, а доводи засудженого, щодо обов`язковості застосування такого строку ґрунтуються виключно на довільному тлумаченні останнім норми кримінального закону.

Щодо заявленої ОСОБА_3 вимоги, згідно якої останній зазначає, що з 14.11.2014 року утримується у Сумському слідчому ізоляторі, у зв`язку із розглядом кримінальних проваджень за № 583/3013/14-к та № 583/1800/16-к в умовах попереднього ув`язнення, та просить з цієї дати здійснити перерахунок строку відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону від 26.11.2015 р. № 838-VIIІ), судом відзначається наступне.

Так, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), - зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015.

Відповідно до ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

При цьому ОСОБА_3 просить зарахувати строк утримання у Сумському слідчому ізоляторі з 14.11.2014 р., у зв`язку із розглядом кримінальних проваджень за № 583/3013/14-к та № 583/1800/16-к.

Встановлено, що з 13.08.2014 року у Охтирському міськрайонному суді перебувала заява ОСОБА_3 (зареєстрована під №583/3013/14-к) про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського міського суду Сумської області від 07.02.1990 року, яким він був засуджений за ст.ст. 94, 100, 222 ч. 2, 42 КК України 1960 року до позбавлення волі на строк 12 років з відбуванням покарання у виправно-трудовій колонії суворого режиму.

Також судом встановлено, що постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.06.2016 року (справа №583/1800/16-к) апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.04.2004 року про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою та на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2004 року про продовження тримання під вартою до 4-х місяців було визнано такою, що не підлягає розгляду.

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_3 було ініційовано перегляд та оскарження рішень суду, які набрали законної сили, а тому утримання засудженого в умовах слідчого ізолятора в межах конкретних наведених ним справ за № 583/3013/14-к та № 583/1800/16-к не здійснювалось та не здійснюється у зв`язку із розглядом кримінального провадження по суті і до нього в межах таких проваджень запобіжні заходи не вживались, а тому такий строк суд не вважає строком попереднього ув`язнення згідно вимог закону та не вбачає за можливе зарахувати його до строку покарання за ч.5 ст. 72 КК України.

При цьому, згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Вбачається, що у порядку статей 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, згідно яких суд першої інстанції наділений правом вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, не віднесено можливість перегляду та скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження, за яким вирок набрав законної сили, а також вирішення питання про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, то у задоволенні вказаних вимог за клопотанням ОСОБА_3 також слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7, 9, 52, 54, 78, 376, 537, 539 КПК України, ст.ст. 80 КК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відмову від захисника відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України, звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку згідно ст. 80 КК України, скасування запобіжного заходу та звільнення з-під варти, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала в частині відмови у задоволення клопотання може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6 ЦВЄЛОДУБ