Справа № 675/813/20
Провадження № 1-кп/675/14/2021
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" квітня 2021 р. м. Ізяслав
- 15.05.2006 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі;
- 20.01.2020 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 (по тексту ОСОБА_4 , обвинувачений) 19.03.2020 року близько 17 години перебуваючи поблизу під`їзду №1 житлового будинку АДРЕСА_2 побачив велосипед марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)», належний ОСОБА_6 (по тексту ОСОБА_6 , потерпілий), який знаходився біля входу до підвального приміщення вказаного будинку та вирішив його викрасти з метою подальшої реалізації.
Так реалізовуючи свій умисел на вчинення крадіжки чужого майна з метою власного збагачення ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи його сусільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, повторно, викрав велосипед марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)», вартістю 1183 гривень, після чого покинув місце кримінального правопорушення.
Викраденим велосипедом ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, попрямувавши до господарства, що АДРЕСА_3 , чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду в загальному розмірі 1183 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Крім цього, ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.
Так, 28.07.2020 року близько 11 години, ОСОБА_7 (по тексту ОСОБА_7 , потерпілий) спільно з ОСОБА_8 (по тексту свідок ОСОБА_8 ) зайшли до ОСОБА_4 , який являється їх знайомим, щоб спільно розпивати алкогольні напої за місцем його проживання, що по АДРЕСА_1 .
Разом з цим, вже близько 11 години 40 хвилин 28.07.2020 року, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщені веранди та сидячи за столом, на грунті раптово виниклих непрязних відносин до ОСОБА_7 вирішив спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження. З цією метою, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , взявши в праву руку складний ніж, який був при собі, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння та передбачаючи його сусільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар в область живота, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини в нижній ділянці жовота зліва із зовнішньою та внутрішньою кровотечею, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Тим самим, своїми умисними діями, що виразились у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 185 КК України по своїй суті визнав частково і виключно тільки в частині спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому з необережності.
Так у частині висуного обвинувачення у вчиненні крадіжки обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що орієнтовно в установлений органом досудового розслідування день та час він йшов по вулиці, де виявив велосипед з рамою, який лежав на дорозі, і який вирішив відвести до поліції, а не викрадати. Обвинувачений вказав, що вину у вчиненні крадіжки може визнати виключно з тих мотивів, що велосипед підібрав і не повідомив про знахідку працівникам поліції.
Крім цього, обвинувачений вказав, що його дії не містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а їх необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України, оскільки спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження з необережності і в нього не було умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
За покликанням обвинуваченого до нього 28.07.2020 року в світлу пори доби, коли він сидів у веранді свого будинку прийшли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та запропонували спільно розпивати алкоголь, який вони з собою принесли. Також повідомив, що після того як трохи випили горілки в нього міг бути напад через який не пам`ятає усіх подій, хоча і не заперечує наявність як самого розкладного ножа, так і можливості спричинення тілесних ушкоджень потерпілому за невідомих йому обставин. Обвинувачений зазначив, що не бажав умисно заподіяти тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , в іншому випадку він просто приховав би ножа.
На думку обвинуваченого тілесні ушкодження в потерпілого могли виникнути внаслідок того, що він падав, а його ОСОБА_7 підхопив і наткнувся на ножа.
Також обвинувачений повідомив про відсутність у нього реального конфлікту з потерпілим, хоча і не заперечував про напруженість стосунків з потерпілим в силу молодого віку ОСОБА_7 та його запального характеру.
Незважаючи на часткове визнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 121 КК України доводиться наступними дослідженими безпосередньо судом згідно ст. 23 КПК України доказами.
Допитом у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 з`ясовано, що він в березні 2020 року близько 17 години приїхав своїм велосипедом марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)» зеленуватого кольору до під`їзду №1 житлового будинку АДРЕСА_2 , де і прив`язав його на тросик із замочком, що був при собі.
Потерпілий повідомив суду, що коли прив`язував свій велосипед, то помітив п`яного чоловіка, який неподалік сидів, і який, то піднімав то опускав свого капюшона. Вказаному вище факту не придав ніякої уваги, однак по спливу близько 40 хвилин, коли справився зі своїми справами, то виявив, що його велосипед було викрадено. Крім цього, потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що людиною, яка була неподалік біля його велосипеда до його викрадення був саме ОСОБА_4 .
Згідно показань свідка ОСОБА_9 випливає, що останній ще з однією особою був залучений в якості понятого при огляді та вилученні велосипеда, який видав ОСОБА_4 , що відбувався 19.03.2020 року в домогосподарстві по АДРЕСА_3 .
Показаннями свідка ОСОБА_10 встановлено, що остання разом з ОСОБА_9 відпочивали в домогосподарстві по АДРЕСА_3 , в той час прийшов ОСОБА_4 з велосипедом зеленого кольору, який хотів його обміняти на 1 літр горілки, а вже через деякий час приїхала поліція, яка й залучила її в якості понятого під час огляду та вилучення викраденого велосипеда. Свідок також повідомила, що сам ОСОБА_4 вказував, що це його велосипед і саме їй пропонував його фактично обміняти на горілку.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 28.07.2020 року до настання обіду на запрошення ОСОБА_4 прийшов разом з ОСОБА_7 в його будинок з пляшкою горілки. Коли до нього зайшов, то побачив, що обвинувачений сидів засмученим в коридорі за столом і запропонував випити алкоголю, але той спочатку відмовився, бо нібито в нього болить голова. Також свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що потім за столом випивали вже усі, при цьому ОСОБА_7 та обвинувачений сиділи поряд, а він дещо окремо. За покликанням свідка він не звертав уваги на розмову між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , але в якийсь момент десь за півгодини, коли вже увесь алкоголь випили, перший вдарив іншого в живіт ножем, який був у правій руці, після чого помітив кров. У цей же час потерпілий ОСОБА_7 злякавшись поранення вийшов на вулицю, щоб хтось це міг побачити і допомогти йому, а ОСОБА_4 залишився на місці з ножем, який сховав до себе. Після цього люди, які вийшли з автобуса побачили ножове поранення та викликали швидку медичну допомогу.
Крім цього, свідок розповів, що ніж, яким було завдано ножового поранення ОСОБА_4 носив з собою в сумці для самозахисту та йому його показував.
Разом з тим під час повторного допиту, свідок ОСОБА_8 розповів, що попередні покази надав виключно під тиском погроз потерпілого ОСОБА_7 та просив врахувати, що насправді ОСОБА_4 не наносив удар ножем потерпілому. Так свідок зазначив, що ОСОБА_4 в якийсь момент, фактично за тих обставин, що він повідомив раніше, знепритомнів, і коли вже падав зі свого місця, де сидів, то його з кухонним ножем в руці, підхопив ОСОБА_7 . Тим самим, як вказав свідок, потерпілий випадково наткнувся на ніж який був у руці обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні під час свого допиту вказав, що близько 11 години 30 хвилин 28.07.2020 року прийшов з ОСОБА_8 до обвинуваченого, щоб випити алкоголю, щоб загладити ситуацію, що мала місце дещо раніше цього ж дня. Як вказав потерпілий, він з обвинуваченим, коли випивали, сиділи за столом поруч, а ОСОБА_8 розмістився на дивані окремо.
Повідомив, що вже після того як випили спирте та збирався йти, то ОСОБА_4 , коли він встав, вдарив в живіт складним ножем, який той носив при собі. Далі потерпілий злякавшись, побачивши кров, вибіг на вулицю, щоб покликати допомогу.
Як вказав ОСОБА_7 йому невідомі причини такої поведінки ОСОБА_4 , хоча той і був на обличчі злий.
Також потерпілий ОСОБА_7 вказав, що того ж дня близько 10 години 30 хвилин в будинку ОСОБА_8 , обвинувачений демонстрував ножа та почав ним махати, яким в подальшому і заподіяв тілесні ушкодження. За покликанням ОСОБА_7 цей складний ніж він з братом ОСОБА_8 забрали та в подальшому поклали в його сумку, з якою обвинувачений і пішов з того місця.
Вказану обставину фактично підтвердив в ході першого допиту і свідок ОСОБА_8 .
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , крім показань свідків у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 185 КК України доведено також наступними доказами, які були безпосередньо досліджені судом.
Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.03.2020 року під №970 в журналі єдиного обліку вбачається, що 19.03.2020 року ОСОБА_6 звернувся з заявою по факту викрадення велосипеда марки «Мінск» з указанням опису особи причетної до вчинення кримінального правопорушення, яка з його слів невисокого зросту в чорній куртці з чорною бородою.
У відповідності до даних протоколу огляду від 19.03.2020 року зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення, а саме під`їзд №1 житлового будинку АДРЕСА_2 та орієнтовний опис невідомої особи, що знаходилася на час вчинення крадіжки.
Як вбачається з долучених до протоколу огляду від 19.03.2020 року ілюстративних таблиць було оглянуто місце викрадення велосипеда та підвальне приміщення біля якого останній знаходився.
Крім цього у відповідності до письмової заяви ОСОБА_4 випливає, що саме останній добровільно повернув працівникам поліції викрадений велосипед.
Згідно протоколу огляду від 19.03.2020 року встановлено, що в домогосподарстві по АДРЕСА_3 проведено за участю ОСОБА_4 огляд велосипеда марки «Мінск», на рамі якого наявний напис «№11381086», який обвинувачений добровільно повернув працівникам поліції.
Вказані обставини зафіксовані у відповідних ілюстративних таблицях до такого протоколу огляду місця події.
Крім цього слід констатувати, що зафіксовані в протоколі та ілюстративних таблицях відомості по своїй суті підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які залучалися в якості понятих при приведенні вказаної вище процесуальної дії.
Як вбачається з протоколу огляду речового доказу від 20.03.2020 року з відповідними ілюстративними таблицями в присутності понятих та потерпілого ОСОБА_6 було детально оглянуто викрадений велосипед марки «ММВЗ» типу «Мінск (Україна)», зеленого кольору, ринкова вартість якого згідно висновку експерта №12.1-0228:20 від 26.03.2020 року може становити 1183, 00 гривень.
Також, причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджено і двома протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.04.2020 року, згідно яких свідок ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_6 впізнали за зовнішнім виглядом та прикметами та вказали на ОСОБА_4 , як такого, що міг вчинити крадіжку.
Згідно висновку судово-психіатричної експерти №235 від 28.04.2020 року ОСОБА_4 на час проведення експертизи та в період інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоча і виявляв органічний розлад особистості змішаного генезу (наслідок перенесеної ЧМТ, дисметаболічний), однак міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому, згідно такого висновку експерта ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Судом також врахована і спільна письмова заява обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , згідно якої вказують, що будь-яких документів або свідків, які спростовували б винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України не мають та не можуть надати.
Обставини, на які посилається обвинувачений, в тому числі щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з огляду, що він лише підібрав залишене або викрадене майно, суд відхиляє, і розглядає їх виключно як намагання ухилитись від відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, так як зібрані та досліджені докази в своїй сукупності беззаперечно підтверджують обґрунтованість висунутого обвинувачення і в суду не викликають сумнівів.
Крім цього, як вбачається з протоколу огляду місця події від 28.07.2020 року, а саме будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 зафіксовано сліди та обстановку вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Зокрема, на килимі, який знаходився перед входом в житловий будинок виявлені сліди бурого кольору, які ззовні схожі на кров. Плями різних форм, які ззовні схожі на кров виявлені також біля вхідних дверей будинку та на грунтовому узбіччі у напрямку сусіднього господарства, що АДРЕСА_1 .
Згідно вказаного вище протоколу зафіксовано розташування на столі двох стаканів, ємністю 250 грамів, однієї скляної стопки та кухонного ножа з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, загальною довжиною 21 см, що включає лезо широною 1, 5 см та довжиною 10, 9 см.
Як встановлено з протоколу огляду місця події від 28.07.2020 року ОСОБА_4 добровільно видав металевий розкладний ніж з позначенням «GRANT WAY», який знаходився на дивані у сумці.
Вказані обставини зафіксовані у відповідних фото-таблицях до такого протоколу огляду місця події.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 16.09.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , останній, в присутності понятих, статиста та спеціаліста, добровільно без будь-якого примусу показав на місці вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та детально розповів про обставини скоєння кримінального правопорушення та механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, які не могли бути відомі раніше працівникам поліції.
З дослідженого протоколу та відеозапису слідчої дії, не встановлено будь-якого тиску на потерпілого ОСОБА_7 . При цьому, потерпілий послідовно та детально розповів як обвинувачений ОСОБА_4 вдарив його ножем в живіт за обставин, які фактично повністю відтворив під час допиту в судовому засіданні, про що суд зазначив вже вище.
Крім цього слід констатувати, що у відповідності до протоколу слідчого експерименту від 16.09.2020 року за участю свідка ОСОБА_8 встановлено, що той в присутності понятих, статиста та спеціаліста, добровільно без будь-якого примусу показав на місці вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та детально розповів про відомі обставини скоєння кримінального правопорушення та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, які не могли бути відомі раніше працівникам поліції.
У відповідності до протоколу та відеозапису слідчої дії, не встановлено будь-якого тиску на свідка ОСОБА_8 , який у свою чергу повідомив, що був очевидцем заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 ножового поранення в живіт ОСОБА_7 та розповів обставини, які підтвердив під час допиту в судовому засіданні 15.12.2020 року.
Також, причетність ОСОБА_4 до спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , небезпечних для життя в момент заподіяння підтверджується висновками експертів №383 від 31.07.2020 року, №384 від 31.07.2020 року.
При цьому згідно висновку експерта №224 від 19.08.2020 року проведена судово-медична експертиза складного металевого ножа, виявленого та вилученого 28.07.2020 року згідно протоколу огляду місця події, що вказаний вище.
Експертне дослідження вказує на наявність на руків`ї ножа потожирових виділень, які можуть походити від обвинуваченого ОСОБА_4 та не можуть походити від потерпілого ОСОБА_7 .
Згідно висновку експерта №385 від 21.08.2020 року вбачається, що змиви на марлевий тампон із плямами темно-бурого кольору, виявлені на подвір`ї господарства, що по АДРЕСА_1 та вилучені 28.07.2020 року згідно протоколу огляду місця події, що вказаний вище, містять кров людини, що може походити від потерпілого ОСОБА_7 .
Пара шльопанців, ганчірка (хустка), що виявлені та вилучені згідно протоколу огляду місця події 28.07.2020 року згідно висновку експерта №422 від 26.08.2020 року та висновку експерта №423 від 26.08.2020 року також містять кров, що може походити від потерпілого ОСОБА_7 .
У відповідності до висновку експерта №386 від 25.08.2020 року вбачається, що частина плям на футболці, вилученої у обвинуваченого ОСОБА_4 містить кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_7 .
Згідно висновків судово-медичної експертизи №400 від 19.08.2020 року та №434 від 03.09.2020 року потерпілому ОСОБА_12 було спричинено таке тілесне ушкодження: проникаюче поранення черевної порожнини в нижній ділянці живота зліва із зовнішньою та внутрішньою кровотечею. Дане тілесне ушкодження виникло від ударної травмуючої дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж, за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент спричинення.
При цьому даним експертним дослідження встановлено, що такі тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж та за обставин, фактично вказаних ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту та в ході судового розгляду.
Суд констатує, що результати експертизи виключають виникнення тілесного ушкодження внаслідок самоспричинення та падіння з послідуючим ударом об лезо ножа.
Крім цього згідно результатів судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_4 , відображених у висновку експерта №1468 від 04.08.2020 року вбачається, що обвинувачений під час інкримінованого йому діяння перебував у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на виявлення в крові етилового (винного) алкоголю в кількості, що складає 1, 11 проміле.
Згідно висновку судово-психіатричної експерти №484 від 23.09.2020 року ОСОБА_4 на час проведення експертизи та в період інкримінованого йому кримінального правопорушення, хоча і виявляв органічний розлад особистості внаслідок перенесеної ЧМТ з рідкими судомними нападами, психопатизацією особистості, однак міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому, згідно такого висновку експерта ОСОБА_4 в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу, крім вищевказаного не знаходився, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Слід зазначити, що результати проведених судово-медичних експертиз відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відображених у висновках №365 від 01.08.2020 року та №588 від 22.01.2019 року не спростовують висновків щодо спричинення останнім умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , небезпечних для життя в момент заподіяння, оскільки містять виключно відомості про тілесні ушкодження обвинуваченого.
Належність та допустимість досліджених письмових доказів, в тому числі, і відомостей, які вони містять, по своїй суті не оспорюється стороною захисту.
Наведені вище докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено особу винного, подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
Сукупність вказаних доказів та їх оцінка переконують суд, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Вищеневедені докази виноватості обвинуваченого у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.
Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_8 , наданих під час повторного його допиту в судовому засіданні 28.04.2021 року, а саме в частині що обвинувачений знепритомнів, і коли падав з кухонним ножем в руці, то його підхопив ОСОБА_7 , тим самим випадково наткнувся на ніж який був у руці обвинуваченого.
Так, повідомлені свідком обставини суперечать раніше наданим ним показам та повністю не узгоджуються з даними слідчого експерименту від 16.09.2020 року за участю свідка ОСОБА_8 , висновку судово-медичної експертизи №434 від 03.09.2020 року, які судом не піддаються сумніву та зокрема засвідчують протилежне, а саме, що таке тілесне ушкодження могло виникнути внаслідок дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути ніж та за обставин, фактично вказаних ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту та в ході судового розгляду, і, більше того, виключають виникнення тілесного ушкодження внаслідок падіння з послідуючим ударом об лезо ножа.
Не ґрунтуються на матеріалах справи і досліджених у ході судового розгляду доказах доводи обвинуваченого та його захисника про те, що дії ОСОБА_4 не містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а його дії необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України, оскільки останній спричинив тяжкі тілесні ушкодження з необережності і в нього не було умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
У частині таких доводів, суд наголошує, що за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).
Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК.
Необхідно зазначити, що розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих кримінальних правопорушень.
Суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння обвинуваченим та погоджується з кваліфікацією діяння наданою органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки тяжке тілесне ушкодження було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару ножем в черевну порожнину потерпілого на грунті виниклих непрязних відносин, і з огляду на його локалізацію, механізм та спосіб заподіяння обвинувачений ОСОБА_4 міг передбачити характер своїх дій.
Як вважає суд, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ножем в черевну порожнину, тобто в область життєво важливих органів потерпілого та встановлені в ході розгляду справи обставини, що передували цьому, в тому числі поведінка обвинуваченого, взаємини з потерпілим, що передували події, спростовують доводи захисту щодо відсутності в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Про наявність умислу особи свідчать конкретні дії винного до, під час та після вчинення злочину.
На думку суду, за наведених обставин, не має об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_4 спричинив потерпілому необережне тяжке тілесне ушкодження, оскільки виникнення ножового поранення внаслідок падіння із послідуючим ударом об лезо ножа повністю виключається.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, враховані всі досліджені докази в сукупності, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого та потерпілого, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, як і його вчинення у стані алкогольного сп`яніння.
Суд визнає показання обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , свідків, допитаних в ході судового розгляду, за виключенням показань ОСОБА_8 , наданих в судовому засіданні 28.04.2021 року, до яких відноситься критично, а також досліджені письмові докази належними та допустимими, оскільки вони зібрані в порядку, встановленому КПКУкраїни.
Відсутні підстави, передбачені ст. 87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими, у ході процесуальних дій обвинувачений був повідомлений про свої права, в тому числі про право відмовитися від давання показань відповідно до ст. 63 Конституції України.
Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце, то обвинувачений підлягає покаранню за їх вчинення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким злочином, натомість кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином.
Обставин, що згідно із ст. 66 КК України пом`якшують ОСОБА_4 покарання суд не знаходить.
Суд у будь-якому випадку не може врахувати, як пом`якшуючі обставини активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та щире каяття обвинуваченого, так як обставини справи та його процесуальна поведінка в ході судового розгляду про це не може свідчити. Більше того обвинувачений визнав свою вину частково лише у нанесенні потерпілому необережного тяжкого тілесного ушкодження, і при цьому таким чином, що підтвердив лише очевидні обставини скоєння ним злочинів.
Суд констатує, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в стані алкогольного сп`яніння та в обох випадках рецидив злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Також при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує особу винного, який є інвалідом ІІІ групи, посередньо характеризується по місцю постійного проживання, не працює, не має стабільного доходу, раніше неодноразово був засуджений за скоєння умисних злочинів, в тому числі умисного вбивства, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.
При цьому, суд враховує і дані досудової доповіді Ізяславського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області №43/7/1637-20 від 08.09.2020 року, згідно якої органом пробації зроблено однозначний висновок про дуже високу ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення та дуже високий рівень небезпеки для суспільства та неможливість його виправлення без здійснення цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Обираючи покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості.
З урахуванням обставин справи і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , за наявності встановлених та зазначених вище обставин, що обтяжують покарання та відсутності обставин, що пом`якшують покарання, позиції потерпілих, даних досудової доповіді від 08.09.2020 року, суд вважає, що має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у межах, встановлених санкціями ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України і без застосування ст. 75 КК України.
На пеконання суду, строк відбування покарання рахувати ОСОБА_4 необхідно з 29.04.2021 року, зарахувавши в цей строк час затримання та тримання під вартою з 28.07.2020 року по 28.04.2021 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що випливає, зокрема з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.07.2020 року.
Як вважає суд відносно обвинуваченого не може бути застосовано положення ст. 69 КК України, оскільки це об`єктивно призведе до м`якості призначеного покарання, що не відповітиме самій меті такого покарання.
З метою забезпечення виконання вироку, з врахуванням того, що ОСОБА_4 призначається покарання у виді позбавлення волі, обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів з моменту постановлення вироку.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Згідно ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20.03.2020 року накладено арешт шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування на велосипед марки «Мінск» зеленого кольору, на рамі якого наявний № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 .
Також ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.07.2020 року накладено арешт на два змиви із плям темно-бурого кольору, два скляних стакани, одну скляну стопку, один кухонний ніж із рукояткою коричневого кольору, один розкладний металевий ніж сріблястого кольору із маркуванням «Grant Way», кепку марки «Adidas», капці синього кольору без маркування та ганчірку зі слідами темно-бурого кольору, ззовні схожими на плями крові, що належать ОСОБА_4 , шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування вказаним майном
З врахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування арештів на зазначене вище майно та вирішення відносно нього питання про долю як речового доказу у відповідності до положень статті 100 КПК України.
Відповідно до положень статті 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів являються процесуальними витратами.
Частиною 2 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Із врахуванням вище зазначеного, суд в силу положень ст.ст. 118, 124 КПК України приходить до висновку, що процесуальні витрати по справі, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, і, яка покладена в основу обвинувачення підлягають стягненню із ОСОБА_4 на користь держави в загальному розмірі 628 гривень 04 копійок, оскільки її розмір та підстава підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Так як цивільні позови в кримінальному провадженні відсутні, то суд дане питання не вирішує.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 118, 124, 368-371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі,
- за ч. 1 ст. 121 КК України 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_4 з 29.04.2021 року, зарахувавши в цей строк час затримання та тримання під вартою з 28.07.2020 року по 28.04.2021 року включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання законної сили вироком суду, але не більше ніж на 60 днів з моменту постановлення вироку, тобто включно до 27.06.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 06.08.1997 року Ізяславським РВ УМВС України в Хмельницькій області, місце проживання якого по АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 копійки.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20.03.2020 року на велосипед марки «Мінск», на рамі якого наявний напис «№11381086»,- скасувати.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.07.2020 року на два змиви із плям темно-бурого кольору, два скляних стакани, одну скляну стопку, один кухонний ніж із рукояткою коричневого кольору, один розкладний металевий ніж сріблястого кольору із маркуванням «Grant Way», кепку марки «Adidas», капці синього кольору без маркування та ганчірку зі слідами темно-бурого кольору, ззовні схожими на плями крові,- скасувати.
Речові докази по справі:
-велосипед марки «Мінск», зеленого кольору, на рамі якого наявний напис «№11381086», - повернути власнику ОСОБА_6 ;
-історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_7 - повернути КНП «Ізяславська міська багатопрофільна лікарня» Ізяславської міської ради (Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Б. Хмельницького, 47);
-два змиви із плям темно-бурого кольору, два скляних стакани, одну скляну стопку, один кухонний ніж із рукояткою коричневого кольору, один розкладний металевий ніж сріблястого кольору із маркуванням «Grant Way», ганчірку зі слідами темно-бурого кольору, ззовні схожими на плями крові, - знищити;
-кепку марки «Adidas», капці синього кольору без маркування, одяг ОСОБА_4 , - повернути ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк і в тому ж самому порядку, з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити в установленому порядку обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1