Номер провадження: 11-кп/813/1217/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого: ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0001159 від 20.05.2018 відносно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, маючого неповну середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.06.2016 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 189 КК України до 5 років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України, при призначенні покарань за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2016 у виді 1 місяця позбавлення та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Термін відбування покарання обчислено з дня взяття під варту, тобто з 22.05.2018, в термін покарання зараховано час фактичного затримання з 20.05.2018 по 22.05.2018.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватими в тому, що 20.05.2018 приблизно о 03 год. 30 хв. він та невстановлена особа чоловічої статі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а саме на відкритій площадці готелю «Аркадія», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 24, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі громадян, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпідставно почали голосно виражатися нецензурною лайкою на адресу присутнього на зазначеній території ОСОБА_12 , що заважало відпочивати мешканцям зазначеного готелю та порушив нормальний режим роботи закладу (готелю), чим ОСОБА_10 та невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, грубо порушили громадський порядок. У цей же час ОСОБА_10 , тримаючи в руках запальничку, здійснював спроби підпалити через горловину бензобаку належний ОСОБА_12 мотоцикл, тим самим ОСОБА_13 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, грубо порушили громадський порядок.
З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_10 та невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_12 зробив вказаним особам зауваження та попросив припинити противоправні дії, на що ОСОБА_10 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, наніс удар рукою в область обличчя ОСОБА_12 , тим самим спричинив останньому тілесні ушкодження. На спробу ОСОБА_12 подзвонити по мобільному телефону до поліції, ОСОБА_10 та невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, не припиняючи виражатись нецензурною лайкою в грубій формі, почали голосно висловлювати на адресу ОСОБА_12 погрози фізичної розправи та здійснювали удари по останньому, від яких ОСОБА_12 відвертався та прохав про допомогу. В результаті противоправних дій ОСОБА_10 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, згідно висновку експерта № 1117, ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забійної рани з крововиливом в слизову оболонку верхньої та нижньої губи зліва, синці гомілок, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразились, могли бути спричиненні 20.05.2018 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Такими тупими предметами могли бути руки, ноги.
Бажаючи загострення конфлікту, ОСОБА_10 , розуміючи, що він знаходиться у громадському місці, з хуліганських спонукань, не припиняючи висловлювати на адресу ОСОБА_12 погрози фізичної розправи, навмисно розбив об металеву конструкцію загорожі готелю «Аркадія» наявну при собі скляну пляшку від пива, залишивши в руці розбиту шийку пляшки з гострими краями, тим самим пристосував вказаний предмет для нанесення колюче-ріжучих ударів. Наблизившись до ОСОБА_12 на близьку відстань, ОСОБА_10 , діючи умисно та утримуючи в руці розбиту шийку пляшки з гострими краями, ігноруючи загально прийняті правила поведінки і моралі громадян, виражаючи цим явну неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, з метою нанесення тілесних ушкоджень, почав здійснювати замахи вказаною шийкою пляшки з гострими краями в бік ОСОБА_12 , який встиг відвернутись та відбігти у безпечне для себе місце, а саме до відкритої ділянки перед готелем «Аркадія», де перебував охоронець готелю.
Після зазначених дій, ОСОБА_10 при спробі втекти з місця вчинення злочину, був затриманий співробітниками поліції, які прибули на місце вчинення злочину.

Вимоги, наведені в апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що:
-суд першої інстанції виходив лише з факту затримання ОСОБА_10 на місці злочину та не перевірив відомості повідомлені обвинуваченим під час досудового і судового слідства, а саме те, що він не вступав у бійку, а лише намагався відтягнути малознайомого хлопця на ім`я « ОСОБА_14 » від потерпілого, хоча можливо і ображали один одного нецензурною лайкою з огляду бійку, але помітивши поліцейських, не намагався чинити опір та тікати, та суд не перевірив версію обвинуваченого щодо його версії подій і не спростував її. При цьому, хаотичні дії ОСОБА_10 могли бути наслідком паніки та розгубленості, спричинені під час відтягування « ОСОБА_14 » від потерпілого, що виключає наявність умислу та вказаним обставинам не була надана оцінка судом;
-суд помилково визнав достовірною версію потерпілого, який не зміг повідомити причини конфлікту та виклав це у вироку, а також врахував показання свідків та потерпілого, які містять істотні суперечності і жодним чином не доводять наявність в діях ОСОБА_10 свідомих хуліганських дій, спрямованих на грубе порушення громадського порядку і застосування предмета, спеціально пристосованого для таких дій,
-місцевий суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 296 КК України, об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, в тому числі наявність умислу, не має свого підтвердження;
-у протоколі огляду предмета відсутні підписи понятих, відсутні вони й на другому аркуші протоколу огляду місця події, а також на фототаблицях до протоколу та судом не допитані вказані поняті;
-постанова про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів, на яку посилається суд у вироку не відповідає формі та змісту норм, передбачених КПК України, немає підтверджень ні потерпілого, ні обвинуваченого про причетність об`єктів до подій;
-в протоколі про проведення слідчого експерименту, під час якого потерпілий приймав у ньому участь у невідомому статусі, та на фото-таблицях відсутні підписи осіб, які приймали участь при його проведенні, отже суд мав би визнати ці фото-таблиці також неналежними доказами;
-у висновку №1117 від 30.05.2018 експерт не надав відповіді чи могли виникнути тілесні ушкодження у потерпілого за обставин, вказаних обвинуваченим, висновок експерта спростовує версію обвинувачення щодо нанесення ударів двома особами, а суд проігнорував клопотання захисника про проведення слідчого експерименту, а також не призначив повторну експертизу, з огляду на те, що обвинувачений наполягав на тому, що саме « ОСОБА_14 » боровся з потерпілим, чим порушив право на захист обвинуваченого та не перевірив доводи обвинуваченого і не спростував їх та не навів такі у вироку;
-суд не зазначив у вироку про розгляд або залишення без розгляду клопотань сторони захисту, не зважаючи на їх належність та виключну важливість для з`ясування обставин.
На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_11 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили суд апеляційної інстанції скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, а провадження закрити.
Прокурор ОСОБА_9 заперечувала проти вимог апеляційної скарги обвинуваченого, просила в ній відмовити .а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового розгляду був поставлений до відома належним чином, однак його неявка не перешкоджає суду апеляційної інстанції провести розгляд провадження за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч. 2 ст. 404 КПК України).
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Водночас, системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведених норм кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку
Обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_10 щодо вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, суд першої інстанції послався на показання потерпілого та свідків, безпосередньо допитаних у судовому засіданні, а саме:
- потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що 20.05.2018 він привіз своїх знайомих до готелю «Аркадія» біля 03.00 години ранку. Сидячи на своєму мотоциклі, ОСОБА_12 запалив цигарку, після чого із за зелених насаджень, розташованих біля готелю, до нього підійшли двоє раніше невідомих чоловіків, один із них, як йому в подальшому стало відомо, був обвинувачений ОСОБА_10 . Вказані особи йому на той час не були відомі. Спочатку обвинувачений ОСОБА_10 запитав у нього, чи є в нього якийсь гострий предмет, тримавши в руках пляшку з пивом. Друг ОСОБА_10 , при цьому тримав напівповну пляшку з віскі. Проте отримавши відмову, ОСОБА_10 попросив запальничку. Запаливши свою цигарку, обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до бачка мотоциклу та намагався підпалити його. Після чого, ОСОБА_12 зробив зауваження обвинуваченому ОСОБА_10 , на що обвинувачений, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, став виражатися на адресу потерпілого нецензурною лайкою та безпричинно, не мотивуючи свої дії, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_12 , після чого відійшов на деяку відстань від потерпілого. Проте, в той час до ОСОБА_12 підійшов другий чоловік, друг обвинуваченого ОСОБА_10 , та також вдарив кулаком в обличчя потерпілого. Потерпілий відійшов на деяку відстань від обвинуваченого ОСОБА_10 та його друга та почав дзвонити своїм знайомим, які вже відпочивали в готелі «Аркадія», проте останні не відповідали на дзвінки. У зв`язку з чим, ОСОБА_12 почав телефонувати на номер «102». У цей час, до потерпілого підійшов охоронець готелю «Аркадія», проте одразу пішов до готелю. Побачивши охоронця та сприйнявши його за товариша потерпілого, обвинувачений ОСОБА_10 розбив пляшку пива та тримаючи в руках залишок від пляшки знов підбіг до потерпілого та намагався уламками пляшки нанести тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , проте останній відхилявся від ударів. В то час, потерпілий ОСОБА_12 реально сприймав дії обвинуваченого ОСОБА_10 як такі, що загрожували його життю. При цьому обвинувачений ОСОБА_10 на адресу потерпілого висловлював погрози, говорячи про те, що такого як потерпілий, треба вбивати на місці. Друга особа, друг обвинуваченого ОСОБА_10 , в той час намагався ногою вибити з рук потерпілого мобільний телефон, щоб останній не викликав працівників поліції. Потерпілий ОСОБА_12 намагався відійти на безпечну відстань від нападників. Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_10 та його знайомого, тривали біля 7-10 хвилин. Через деякий час до закладу під`їхали працівники поліції. Побачивши поліцейських, нападники намагалися втекти, проте обвинувачений не зміг покинути місце пригоди, через свій стан сп`яніння, у зв`язку з чим, його було затримано. Наздогнати іншу особу працівникам поліції не змогли. Після встановлення обставин, усіх учасників конфлікту було відвезено до районного відділку поліції. В ході особистого обшуку у обвинуваченого ОСОБА_10 виявлено згорток з речовиною, схожою на наркотичний засіб. У відділку поліції, потерпілий ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_10 надали свої пояснення. Залишки пляшки були вилучені працівниками поліції на місці пригоди. Причини, за якими обвинувачений ОСОБА_10 та його друг вчинили вказані незаконні дії стосовно потерпілого ОСОБА_12 , були відсутні;
- свідок ОСОБА_15 пояснив, що працює охоронцем у готелі «Аркадія». В травні 2018 біля 02 год. 30 хв. 03 год. 00 хв., він перебуваючи на нічній зміні в готелі «Аркадія», слідкував за порядком, у тому числі на літній терасі готелю. Обвинувачений ОСОБА_10 та невідома свідку особа також сиділи за столиком та вживали спиртні напої, які принесли із собою. Через деякий час до свідка ОСОБА_15 підійшов напарник та попросив звернути увагу на обвинуваченого та його знайомого, які знаходились в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що обвинувачений шумно себе поводив. Через деякий час, відпочиваючі готелю поскаржились на дії обвинуваченого ОСОБА_10 , який голосно розмовляв, виражався нецензурною лайкою, після чого свідок ОСОБА_15 зробив йому зауваження, на що обвинувачений ОСОБА_10 взяв свідка ОСОБА_15 за плече та наказав не вмішуватись в його дії, а інший чоловік порадив не чіпати обвинуваченого ОСОБА_10 . Через деякий час свідок ОСОБА_15 вже самостійно звернув увагу, що обвинувачений ОСОБА_10 голосно розмовляв та висловлювався нецензурною лайкою на адресу чоловіка та дівчини, які знаходились неподалік біля свого мотоциклу. Підійшовши до зазначених осіб, свідок ОСОБА_15 запитав у мотоцикліста, чи все гаразд, на що останній попросив викликати працівників поліції, проте, особа, яка знаходилась разом із ОСОБА_10 , попросила не викликати поліцію. Свідок ОСОБА_15 сподівався, що після цього ОСОБА_10 змінить свою поведінку, у зв`язку з чим не викликав працівників поліції. Через деякий час ОСОБА_10 із своїм другом пішли на дитячу площадку готелю «Аркадія», а потім ОСОБА_10 пішов за бокову частину готелю, де знов почав голосно розмовляти. Після чого, свідок ОСОБА_15 почув дзвін пляшки та побачив розбиту пляшку в руках обвинуваченого ОСОБА_10 . Після чого, свідок ОСОБА_15 бачив, як обвинувачений ОСОБА_10 вдарив залишком пляшки об мотоцикл потерпілого ОСОБА_12 . Через деякий час ОСОБА_10 , тримаючи розбиту пляшку в руці, йшов в сторону готелю «Аркадія», з ним також був його знайомий. Підійшовши ближче, свідка ОСОБА_15 схопив за руку знайомий ОСОБА_10 , проте свідок зміг відійти до рецепції готелю «Аркадія» та викликати працівників поліції. Через 5-10 хвилин, свідок ОСОБА_15 вийшов на вулицю та побачив, як працівники поліції затримували обвинуваченого ОСОБА_10 , який також і в їх адресу виражався нецензурною лайкою. Знайомий ОСОБА_10 зник з місця пригоди та поліції не вдалося його затримати. Він був свідком, як обвинувачений ОСОБА_10 наніс один удар в область обличчя потерпілого ОСОБА_12 . Якими словами обвинувачений ОСОБА_10 погрожував мотоциклісту, він не пам`ятає. Під час незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілий намагався викликати працівників поліції та до інциденту із ОСОБА_10 , свідку ОСОБА_15 не був відомий потерпілий. Обвинуваченого ОСОБА_10 впізнав за зовнішніми ознаками. Після того, як обвинувачений ОСОБА_10 та його знайомий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почали себе погано вести, а саме голосно розмовляли, гості закладу почали покидати місце свого відпочинку, можливо, з метою уникнення сутички з обвинуваченим ОСОБА_10 та його знайомим;
- свідок ОСОБА_16 пояснив, що в травні 2018 року працював охоронцем в готелі «Аркадія». В травні 2018 року, приблизно 02 год. 00 хв. на літню площадку готелю прийшли обвинувачений ОСОБА_10 з іншим чоловіком. На той час вони вже були в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчила їх поведінка. Через деякий час, обвинувачений підняв над головою стілець та почав голосно розмовляти. Свідок ОСОБА_16 зробив зауваження обвинуваченому ОСОБА_10 та його другу, після чого останні схаменулись та тихо вели себе, сидячі за столиком. Після того, як свідка ОСОБА_16 змінив напарник, ОСОБА_16 застеріг напарника, щодо можливості здійснення неправомірних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_10 та його друга, після чого пішов відпочивати. Приблизно через годину, напарник зателефонував та попросив вийти свідка ОСОБА_16 на літню площадку готелю, де ОСОБА_16 побачив працівників поліції та затриманого ОСОБА_10 . Зі слів напарника, свідку стало відомо, що між обвинуваченим та потерпілим стався конфлікт, із застосуванням погроз та розбитою пляшкою.
Окрім того, винуватість ОСОБА_10 повністю підтверджується письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, зокрема:
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення, а саме хуліганські дії із застосування спеціально пристосованого предмету від 20.05.2018;
- протоколом огляду місця події від 20.05.2018 за участю потерпілого ОСОБА_12 в ході якого було вилучено, у тому числі, залишок від розбитої пляшки зеленого кольору;
- протоколом огляду предмету від 23.05.2018, у тому числі, уламку скляної пляшки зеленого кольору, вилучені оглядом місця події від 20.05.2018;
- постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 23.05.2018, у тому числі, шийку від пляшки зеленого кольору з гострими краями;
- квитанцією про отримання на зберігання речових доказів СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області;
- ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 про накладення арешту на речові докази;
- протоколом затримання ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України;
- ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- висновком експерта №1117 від 30.05.2018 про встановлення наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.06.2018 за участю потерпілого ОСОБА_12 ;
- постановою про виділення матеріалів в окреме провадження від 27.06.2018 щодо невстановленої особи, яка разом із ОСОБА_10 вчинила хуліганство;
- витягом з ЄРДР за №0001159 від 20.05.2018;
- актом СМЕ №1033 від 20.05.2018р. про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- свідоцтвом про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- довідкою щодо ОСОБА_10 про отримання середньої освіти в ЗОШ №77 Одеської міської ради Одеської області;
- довідкою з місця мешкання та про склад сім`ї;
- довідкою щодо закінчення ОСОБА_10 навчання в державному навчальному закладі «Одеський професійний ліцей будівництва та архітектури»;
- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2016 про визнання ОСОБА_10 винуватим за ч. 2 ст. 189 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. У відповідності до ст.ст. 75, 104 КК України звільнено засудженого ОСОБА_10 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки;
- довідкою УІП КП «102» від 21.05.2018р. стосовно ОСОБА_10 ;
- вимогою до ГУОІ ГУ МВС України в Одеській області стосовно ОСОБА_10 ;
- протокол №000326 від 20.05.2018р. медичного огляду ОСОБА_10 для встановлення факту споживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, відповідно до якого встановлений факт алкогольного сп`яніння (еталон 1,9%), та факт вживання каннабіноідів;
- талон реєстрації за місцем проживання стосовно ОСОБА_10 .
Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, а саме з дотриманням порядку отримання доказів доведення такої винуватості.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При цьому, недопустимий доказ, відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
З огляду на безпосереднє дослідження у суді першої інстанції доказів, наданих в ході судового розгляду, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставини кримінального провадження, яким надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та рішення відносно ОСОБА_10 прийняте відповідного до вимог діючого КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Обвинуваченим в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявлене клопотання про повторний допит потерпілого та свідків, а захисником щодо прослуховування звукозаписів судового засідання, на яких допитувались свідки та потерпілий. Однак, зважаючи на те, що судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допитам свідків та потерпілого та останні детально допитані щодо обставин інкримінованого ОСОБА_10 злочину, апеляційний суд вважав за недоцільним проводити повторний допит зазначених осіб та досліджувати звукозаписи судових засідань з їх допитами, оскільки обвинуваченим та захисником не зазначено, в чому саме полягають протиріччя в цих показах, та які покази були викривлені судом першої інстанції у вироку, в чому вони виражались.
При цьому відмовляючи у задоволенні зазначених клопотань обвинуваченого та захисника, апеляційний суд виходить з того, що норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.
Апеляційний суд з даного питання зазначає, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.
У зв`язку з чим, посилання обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі на безпідставність визнання судом першої інстанції допустимими доказами показання потерпілого ОСОБА_12 та інших свідків, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та такими, що не відповідають отриманим судом першої інстанції показам, які не суперечать одні одним, взаємоузгоджуються між собою та відповідають критерію належності та допустимості доказів, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні хуліганства, суд апеляційної інстанції розцінює як такі, що викладені виключно з метою уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.
Колегія суддів вважає доведеними обставини, що в діях ОСОБА_10 містяться ознаки саме злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України з огляду на наступне.
Диспозиція ст. 296 КК України визначає, що хуліганством є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к зазначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Відповідно до фактичних обставин кримінального провадження, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема із показань свідків та потерпілого, допитаних безпосередньо судом першої інстанції, а також досліджених письмових доказів, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинувачених вбачається, що початок хуліганських дій мало місце ще на літній терасі готелю «Аркадія» та після зауважень з боку охорони, ОСОБА_10 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження продовжили порушувати громадський порядок, не прийнявши зауваження охорони готелю «Аркадія» до уваги, та в подальшому, ОСОБА_10 без наявності мотиву щодо вчинення протиправних дій відносно потерпілого, після нанесення йому ударів, навмисно розбив о металеву конструкцію загорожі готелю «Аркадія» наявну при собі скляну пляшку від пива, залишивши в руці розбиту шийку пляшки з гострими краями, тим самим пристосував вказаний предмет для нанесення колюче-ріжучих ударів, ігноруючи загально прийняті правила поведінки і моралі громадян, виражаючи цим явну неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, з метою нанесення тілесних ушкоджень, та почав здійснювати замахи вказаною шийкою пляшки з гострими краями в бік ОСОБА_12 , який встиг відвернутись та відбігти у безпечне для себе місце.
Зазначеним обставинам суд першої інстанції також надав оцінку у вироку.
При цьому, будь-який об`єктивних доказів того, що конфлікт був розпочатий потерпілим та між потерпілим і обвинуваченим мав місце особистий конфлікт, матеріали провадження не містять, що підтверджується показами потерпілого та свідків.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на помилкове визнання судом першої інстанції версії потерпілого, що не зміг пояснити причини конфлікту, якраз і вказують саме на відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого, який є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Тобто, зазначені дії ОСОБА_10 в повній мірі вказують на наявність в його діях ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а його версію що він не вступав у бійку, а лише намагався відтягнути малознайомого хлопця на ім`я « ОСОБА_14 » від потерпілого, та його дії були хаотичні і могли бути наслідком паніки та розгубленості, спричинені під час відтягування « ОСОБА_14 » від потерпілого, що на думку обвинуваченого, виключає наявність у нього умислу, колегія суддів знаходить неспроможними з огляду на вище викладене, а його позицію суд розцінює як намагання перекласти вину на іншу особу, та уникнути кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.
При цьому, суд першої інстанції мотивував своє рішення по кожному конкретному доказу окремо, однак у світлі зв`язку такого доказу з іншими, які в узагальненому висновку дають обґрунтовані підстави вважати, що в діях ОСОБА_10 містяться ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та вони вірно кваліфіковані як: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_10 підстав немає.
Щодо доводів обвинуваченого з приводу відсутності у протоколі огляду предмета відсутні підписи понятих, відсутні вони й на другому аркуші протоколу огляду місця події, а також на фототаблицях до протоколу та судом не допитані вказані поняті, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 223 (в редакції на момент складення протоколу огляду предмету від 23.05.2018) слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Абз. 4 ч. 7 зазначеної статті визначено, що зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

При цьому, відповідно до вироку суду не вбачається, що під час судового розгляду ставилось питання щодо допиту понятих з приводу проведеного огляду місця події, а також що відомості викладені в цьому протоколі є такими, що потребують перевірці обставин зазначених в ній з огляду на суперечність обставин, викладених в протоколі.
Більш того, ст. 223 КПК України не вказує на обов`язок суду під час розгляду провадження на щодо допиту понятих, а лише на право суду щодо такого допиту.
Окрім того, в апеляційній скарзі, окрім незгоди з відсутністю допиту понятих під час судового розгляду, інших обставин, які б вказували на порушення, що могли мати місце під час складення протоколу огляду від 20.05.2018 за участі понятих, які підписали протокол, апеляційна скарга не містить, та клопотань щодо допиту зазначених осіб стороною захисту не подавались.
Більш того, із аналізу матеріалів провадження, в аспекті доводів апеляційної скарги обвинуваченого, вбачається, що протокол огляду місця події від 20.05.2018 на противагу доводам апеляційної скарги містить підписи як понятих, так і обвинуваченого на кожному аркуші.
Водночас, із аналізу ч. 7 ст. 223 КПК України (в редакції на момент складення протоколу огляду предмету від 23.05.2018), слідчий зобов`язаний здійснити обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії. Огляд предмету (речового доказу) не є слідчою дією, що зобов`язує залучати понятих для його проведення.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності постанови про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів, як на таку, що не відповідає формі та змісту норм, передбачених КПК України, є голослівними та такими, що жодним чином в апеляційній скарзі не обґрунтовані.
Посилання обвинуваченого на те, що у висновку №1117 від 30.05.2018 експерт не надав відповіді чи могли виникнути тілесні ушкодження у потерпілого за обставин, вказаних обвинуваченим, висновок експерта спростовує версію обвинувачення щодо нанесення ударів двома особами, а суд проігнорував клопотання захисника про проведення слідчого експерименту, а також не призначив повторну експертизу, з огляду на те, що обвинувачений наполягав на тому, що саме « ОСОБА_14 » боровся з потерпілим, чим порушив право на захист обвинуваченого та не перевірив доводи обвинуваченого і не спростував їх та не навів такі у вироку, є голослівними.
Так, відповідно до вироку від 27.09.2019 судом надано оцінку таким доводам обвинуваченого, проаналізовано показання не лише потерпілого ОСОБА_12 , а й свідка ОСОБА_15 , які підтвердили, що саме ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено протоколом медичного обстеження від 20.05.2018, здійснював активні протиправні дії стосовно потерпілого ОСОБА_12 , та саме він наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 . При цьому, свідок ОСОБА_15 бачив як ОСОБА_10 наніс один удар в область обличчя потерпілого ОСОБА_12 . З огляду на те, що свідок ОСОБА_15 був охоронцем готелю «Аркадія» та здійснював охорону території, ввіреної йому, а тому, відповідно до його показань, наданих суду першої інстанції, періодично звертав увагу на протиправну поведінку обвинуваченого та іншої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Тобто, зазначені обставини можуть тільки свідчити про те, що свідок міг не бачити усіх активних дій (спричинення тілесних ушкоджень потерпілому) з боку ОСОБА_10 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
Водночас, суд першої інстанції у вироку зазначив, що не встановлено обставин, які б свідчили про обмову потерпілим ОСОБА_12 , свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину. Таких обставин не вбачає і суд апеляційної інстанції, оскільки відповідно до матеріалів провадження та показань зазначених осіб у вироку, вони раніше між собою знайомі не були та обставин, які б могли вказувати на конфлікти між потерпілим та обвинуваченим, стороною захисту не надано.
Окрім того, у вироку суду від 27.09.2019 відображено підсумки, зазначені у висновку експерта №1117, відповідно до яких ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої забійної рани з крововиливом в слизову оболонку верхньої та нижньої губи зліва, синці гомілок та правої стопи. Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки, ноги. З огляду на зазначений висновок експерта, не можливо встановити індивідуальні особливості твердих предметів, якими були нанесені пошкодження потерпілому, з огляду на що, колегія суддів вважає, що підстави для проведення повторного дослідження відсутні. Тим паче, склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України не передбачає обов`язкову ознаку цього злочину, як наявність ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою особою в результаті протиправних дій обвинуваченого.

Окрім того, потерпілий та свідок ОСОБА_15 , відповідно до вироку суду першої інстанції також підтвердили факт розбиття обвинуваченим ОСОБА_10 пляшки та тримання горловини вказаної пляшки обвинуваченим ОСОБА_10 під час розмови із потерпілим, уламки якої в подальшому були вилучені в ході огляду місця події, визнані речовими доказами та на які ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 накладено арешт, що спростовує доводи обвинуваченого з даного приводу.
Посилання обвинуваченого на відсутність підписів осіб на фото-таблицях до протоколу слідчого експерименту та протоколу огляду є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2-3 ст. 105 КПК України (в редакції на момент його складення) додатками до протоколу можуть бути: спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів; письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної процесуальної дії; стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії; фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
Як вбачається із зазначеної норми, додатками до протоколів можуть бути різні копії, зразки об`єктів, речей і документів інше, серед яких і фототаблиці.
При цьому, із аналізу матеріалів провадження, в даному випадку, додатками до протоколів були саме фототаблиці, які були виготовлені слідчим, який їх і підписав, вони не були вилучені під час огляду місця події, не є зліпками, або копіями, знятими під час проведення слідчої дії. Тобто, слідчий, як особа, що відповідно до ч. 3 ст. 105 КПК України виготовила фототаблиці, їх ї підписав.
Отже, підстав для визнання протоколів слідчого експерименту та протоколу огляду недопустимим доказами, колегія суддів не вбачає.
Версія обвинуваченого про не залишення місця події, оскільки він нічого протиправного не вчиняв та не намагався покинути місце події, є намаганням пом`якшити свою відповідальність, оскільки відповідно до показань потерпілого ОСОБА_12 побачивши поліцейських, нападники намагалися втекти, проте обвинувачений не зміг покинути місце пригоди, через свій стан сп`яніння, у зв`язку з чим, його було затримано, підтвердженням такого стану є протокол №000326 від 20.05.2018 медичного огляду ОСОБА_10 , відповідно до якого встановлений факт алкогольного сп`яніння (еталон 1,9%), та факт вживання каннабіноідів.

Згідно з ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03.03.2021 у вказаному провадженні зазначив, що у матеріалах кримінального провадження відсутні документи, якими визначено прокурора або групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, що ставить під сумнів легітимність процесуальних дій прокурорів та допустимість отриманих під час досудового розслідування доказів.

На виконання зазначеної Постанови прокурором у судовому засіданні долучено копію постанови про призначення групи прокурорів від 20.05.2018. При цьому, апеляційний суд, на противагу запереченням сторони захисту щодо визнання такої постанови недопустимим доказом зазначає, що відомості про неї містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001159 (т. 1 а.п. 6), та відповідно до того ж реєстру, підозрюваний 27.06.2018 ознайомлювався з матеріалами провадження, в яких міститься оригінал вказаної постанови, тобто відповідно до вимог ст. 290 КПК України обвинуваченому ОСОБА_10 був наданий доступ та відкриті матеріали провадження, в тому числі постанова про визначення групи прокурорів від 20.05.2018. Також, із аналізу матеріалів провадження вбачається, що про визначення групи прокурорів з їх переліком, зазначено і у супровідному листі під час направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_10 до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення та правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 296 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, пославшись на положення ст.ст. 50 та 65 КК України, зазначив, що враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставин, що обтяжують його покарання, а саме рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, відсутністю обставин, що пом`якшують покарання, та вірно дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та обґрунтовано призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмонтованим і таким, що не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2019, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4