Справа № 159/4660/20
Провадження № 1-кс/159/412/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2021 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю: заявника ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_3 як потерпілого на постанову дізнавача СД Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні його клопотання; зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:
Заявник 01.03.21 р. звернувся до суду із вище вказаною скаргою, просить скасувати постанову дізнавача від 12.02.21 р. про відмову у задоволенні його клопотання про компенсацію (відшкодування) витрат та винагород особам, які викликаються у кримінальному провадженні, як необґрунтовану і незаконну; зобов`язати дізнавача до вчинення дій, а саме: винести постанову про повне задоволення такого його клопотання. Зазначає, що оскаржувана постанова отримана ним 18.12.20 р.. У задоволенні його клопотання про відшкодування витрат та виплат винагороди особам, які викликаються у кримінальному провадженні, відмовлено у повному обсязі необгрунтовано. Так у оскаржуваній постанові не зазначено суть його клопотання. До клопотання від додав довідку слідчого (дізнавача) про перебування його за її викликом у Ковельському ВП ГУ НП у Волинській області 01.06.20 р.. Тому висновок дізнавача про те, що доказів про явку його у поліцію на допит 01.06.20 р. немає, неправильний. У довідці зазначено про час перебування його у Ковельському ВП ГУ НП у Волинській області 14.12.20 р.. Про розмову з ним 11.12.20 р., 01.06.20 р. слідчий (дізнавач) не зазначила. До викликів у день викликів він відкладав свої справи та готувався до пояснень, клопотань. Його клопотання є обгрунтованим, так як вартість проїзду 01.06.20 р. та 14.12.20 р. у межах м. Ковеля Волинської області є відомою та обґрунтованою. Припущення дізнавача про те, що він міг прибувати у ВП пішки, вважає необґрунтованим. Вважає, що дізнавач неправильно трактує положення ч. 3 ст. 122 КПК України, так як він надавав дізнавачеві своє пенсійне посвідчення на підтвердження статусу пенсіонера. Дізнавач безпідставно не застосувала Інструкцію про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів (далі Інструкція); не застосувала закон, що підлягав застосуванню. Покликаючись на п. 18 ч. 1 ст. 3, ст. 93 18, 94, 121, 122, 220, 303, 307 КПК України, судову практику, Інструкцію, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав з підстав, викладених у ній. Просить скаргу задовольнити.

Представник заявника - адвокат - скаргу також підтримала та, зазначивши, що дізнавач, відмовився у задовоенні клопотання потерпілого, діяла неправомірно, просить скаргу задовольнити.

Дізнавач. прокурор у судове засідання не з"явились.

Заслухавши заявника, представника заявника - адвоката, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, відомості у якому внесено до ЄРДР 26.05.20 р. за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України, що надане у розпорядження слідчого судді у прошнурованому та пронумерованому вигляді, однак, не скріплене печаткою чи підписом, а всього на 98 арк., приходжу до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до витягів з ЄРДР від 11.12.20 р., 01.06.20 р., 26.05.20 р. кримінальне провадження розпочато 26.05.20 р. з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України, що не змінювалась.

За постановою слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 від 01.06.20 р. заявника визнано потерпілим у вказаному вище кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні на даний час провадиться дізнання.

12.02.21 р. заявник подав дізнавачеві клопотання про відшкодування витрат на явку до слідчого, прокурора. Зазначив, що слідчий ОСОБА_5 викликала його як потерпілого на допит, у зв`язку з чим він змушений був відриватись від звичних занять та добиратись на допит, а тому поніс витрати, що відшкодовуються відповідно до ст. ст. 118 22, 122 23 КПК України, Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду № 710, затв. 07.07.96 р.. Покликаючись на ст. ст. 118, 122 КПК України, зазначив, що 01.06.20 р. він викликався до слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області як потерпілий для допиту, де перебував 30 хв.. 14.12.20 р. він повторно викликався до дізнавача ОСОБА_5 до Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області як потерпілий для допиту, де перебував 25 хв.. На прибуття на допит, повернення з допиту він кожного разу затрачав 1 год.. Вартість проїзду від зупинки «Комунальник» до зупинки «Швейна фабрика» і у зворотньому напрямку складає 10 грн. Так як у порушення ст. 135 КПК України ОСОБА_5 викликала його на допит у день допиту, то він готувався до допиту з початку робочого дня. У сукупності його відкрив від звичайних занять у день допиту 01.06.20 р. становив 7 год, 25 хв, а у день допиту 14.12.20 р. 9 год. 25 хв.. Провівши розрахунок, вказав, що загальна сума до відшкодування складає 239 грн. На підставі ст. ст. 118, 122, 220 КПК України, просив винести постанову про відшкодування таких витрат. До клопотання заявник приєднав довідку про виклик на допит.

Як слідує з копії такої довідки № 15/39 від 06.01.21 р., заявник як потерпілий викликався на допит: 01.06.20 р. та перебував у Ковельському ВП ГУ НП у Волинській області з 14 год. 25 хв. по 14 год 55 хв.; 14.12.20 р. та перебував у Ковельському ВП ГУ НП у Волинській області з 16 год. по 16 год. 25 хв..

Відповідно до положень ст. 220 КПК України, клопотання потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь - яких процесуальних дій дізнавач зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

12.02.21 р. дізнавачем було винесено оскаржувану постанову про повну відмову у задоволенні клопотання потерпілого, у якій дізнавач зазначила, що потерпілим не надано будь - яких підтверджуючих його витрат на проїзд документів; документів на підтвердження своєї діяльності, місця роботи, зарплати тощо; доказів виклику на допит у день допиту. На додатковий допит на 14 год. 14.12.20 р. потерпілий викликався нею як дізнавачем заздалегідь 11.12.20 р. у телефонному режимі відповідно до ст. 135 КПК України. Однак заявник прибув до неї як дізнавача 14.12.20 р. після повторного її дзвінка о 16 год.. Покликаючись на ч. 3 ст. 122 КПК України, зазначає, що слідчі дії за участі потерпілого проводились в межах населеного пункту м. Ковель Волинської області, у якому він і проживає.
У матеріалах кримінального провадження мається супровідний на ім`я потерпілого про надіслання йому 12.02.21 р. копії оскаржуваної постанови з квитанцією про надіслання рекомендованого листа 15.02.21 р., що отриманий заявником 16.02.21 р..
За змістом ст. 65 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до положень ст. 56 КПК України, потерпілий має право протягом кримінального провадження, зокрема, заявляти клопотання.
Як зазначено у ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із, зокрема,
- витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування;
- витрат, пов`язаних із залученням потерпілих.
За змістом ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, здійснюються за рахунок коштів Держбюджету України в порядку, передбаченому КМ України. Потерпілим оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
За змістом ст. 124 - 126 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Держбюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.
Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Сторони кримінального провадження мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.
Таким чином, врахувавши наведені вище норми КПК України, приходжу до висновку, що дізнавач, проаналізувавши доводи клопотання заявника, підставно та правомірно відмовила у його задоволенні у повному обсязі.
Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Ст. 303 КПК України передбачено право потерпілого на оскарження рішення дізнавача під час досудового розслідування та встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені в такому порядку.
Зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно із ст. 220 КПК України клопотання потерпілого, зокрема, про виконання будь - яких процесуальних дій дізнавач зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Тому вбачається, що на досудовому провадженні підлягає оскарженню лише та бездіяльність уповноваженої особи, що зумовлена невчиненням процесуальної дії саме в межах, встановлених зазначеною вище нормою строків та неналежним розглядом клопотання, зокрема, залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням.
Потерпілий же оскаржує постанову дізнавача за наслідками розгляду заявленого ним клопотання.
Враховуючи те, що дізнавачем виконано вимоги ст. 220 КПК України щодо строків та порядку розгляду клопотання потерпілого, тому незгода його з прийнятим процесуальним рішенням не може вважатись бездіяльністю дізнавача, яка може бути оскаржена з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, й, відповідно не є предметом розгляду слідчим суддею.
Крім того у ст. 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень дізнавача, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Рішення дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про проведення оплати потерпілому до цього переліку не входить.
Тому скарга до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 220 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.
Ухвала не оскаржується.
Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1