Справа №128/1549/18
Провадження №1-кп/127/520/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бернади Є.В.

за участю:

секретаря судового засідання Печенюк Т.О.,

сторони обвинувачення: прокурора Сопруна В.В.,

сторони захисту: адвокатів Бондарчука В.В., Корпала В.М.,

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2017 за № 0000110,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту. Крім того, заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_2 адвокат Корпало В.М. вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим кримінально-процесуальним законом, однак не вважав за доцільне клопотати про його повернення прокурору. Крім того, заявив клопотання про виклик свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Щодо продовження його підзахисній строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечував, разом з тим просив повернути сплачену ОСОБА_20 заставу. Також заявив клопотання про витребування первинних технічних засобів, за допомогою яких здійснені негласні слідчі (розшукові) дії, відповідних постанов про контроль за вчиненням злочину і відповідних протоколів, складених за результатами зазначених негласних слідчих (розшукових) дій

Обвинувачена ОСОБА_2 підтримала думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 адвокат Бондарчук В.В. не заперечував проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, проте заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу. Зауважив, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК) визначає можливість обрання, зміни або скасування запобіжного заходу, натомість можливості продовження строку дії запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання не передбачено. Крім того, зазначив, що жодний з ризиків, на які посилається прокурор, останнім в судовому засіданні не доведені. Щодо кола осіб, які підлягають виклику, підтримав думку адвоката Корпала В.М.

Обвинувачена ОСОБА_1 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого висновку.

Як вже суд зазначив вище, захисник обвинуваченої ОСОБА_2 адвокат Корпало В.М. вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим кримінально-процесуальним законом, однак не вважав за доцільне клопотати про його повернення прокурору.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для повернення обвинувального акту прокурору, суд враховує таке.

З частини третьої статті 314 КПК випливає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Сторони кримінального провадження проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували, однак захисник обвинуваченої посилався на те, що в обвинувальному акті не коректо викладене пред`явлене обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обвинувачення, а також у зв`язку з посиланням у обвинувальному акті на речові докази у кримінальному провадженні.

Пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК, як суд вже зазначив, суд уповноважений повернути обвинувальний акт прокурору лише у разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто зазначена правова норма є відсильною, а тому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для повернення обвинувального акту суд вважає за доцільне вирішити питання щодо його відповідності вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту встановлені статтею 291 КПК. Зокрема, частиною другою статті 291 КПК наведено перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а частиною четвертою статті 291 КПК перелік документів, які додаються до обвинувального акту.

З наданого суду обвинувального акта та додатків до нього вбачається, що вимоги статті 291 КПК щодо форми, змісту та додатків обвинувального акта стороною обвинувачення виконано.

Посилання сторони захисту на те, що у обвинувальному акті не коректно викладене обвинувачення, що свідчить про те, що суть обвинувачення до відому обвинувачених належним чином не доведене, як на підставу для повернення обвинувального акта суд оцінює критично.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ також зазначено, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зі змісту чинного кримінально-процесуального закону випливає, що доведення суті обвинувачення до підозрюваного (обвинувачення) здійснюється шляхом вручення письмового повідомлення про підозру (частина перша статті 278), вручення копії обвинувального акта (пункт 3 частини четвертої статті 291 КПК) та оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК). При цьому вирішення питання щодо дотримання прав обвинувачених на справедливий суд та здійснення реалізації їхніх права на захист крізь призму доведення суті обвинувачення судом має здійснювались під час судового розгляду кримінального провадження по суті. Тому посилання сторони захисту на ту обставину, що стороною обвинувачення не було вручено копію обвинувального акту як на підставу для повернення останнього прокурору суд оцінює критично.

Правова оцінка наслідків неналежного повідомлення особі про суть обвинувачення та, відповідно виконання вимог статті 91 КПК, здійснюється під час оцінки доказів згідно з приписами статті 94 КПК. Як вже було зазначено судом, стаття 314 КПК містить вичерпний перелік питань, які суд вправі вирішувати під час проведення підготовчого судового засідання, до яких питання оцінки доказів згідно з правилами статті 94 КПК не віднесено. Натомість такі повноваження суду передбачені § 3 глави 28 КПК, а тому вирішення зазначеного питання під час проведення підготовчого судового засідання, на переконання суду, є передчасним.

Аналізуючи обвинувальний акт та додані до нього матеріали на відповідність вимогам статті 291 КПК, суд вважає, що відомостей, які б свідчили, що обвинувальний акт не відповідає зазначеним вимогам під час проведення підготовчого судового засідання встановлено не було. Тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону відсутні.

Отже, суд також вважає, що правові підстави для прийняття будь-яких інших рішень, передбачених частиною третьою статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, направлення обвинувального акту до іншого суду чи закриття кримінального провадження відсутні. Натомість з наданого суду обвинувального акту вбачається, що кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження необхідно здійснювати суддею одноособово.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для здійснення судового виклику свідків у кримінальному провадженні, суд враховує, що прокурор під час підготовчого судового засідання повідомив, що відповідне клопотання ним буде заявлене після з`ясування правової позиції обвинувачених щодо визнання чи невизнання ними пред`явленого обвинувачення. Разом з тим, захисник обвинуваченої ОСОБА_2 адвокат Корпало В.М. в судовому засіданні заявив клопотання про виклик свідків, які згідно з матеріалами кримінального провадження були допитані під час досудового розслідування.

Ознайомившись з наданими суду матеріалами справи, клопотанням захисника обвинуваченої, суд вважає, що клопотання захисника в частині здійснення судового виклику свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 слід задовольнити. Натомість суд вважає, що правові підстави для задоволення клопотання захисника в решті відсутні, оскільки захисником не надані суду відомості щодо адреси проживання зазначених свідків, що унеможливить здійснення їхнього судового виклику.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_2 в частині витребування первинних технічних засобів, за допомогою яких здійснені негласні слідчі (розшукові) дії, відповідних постанов про контроль за вчиненням злочину і відповідних протоколів, складених за результатами зазначених негласних слідчих (розшукових) дій, суд враховує, що прокурор під час проведення підготовчого судового засідання не повідомив про намір використовувати зазначені захисником документи в якості доказу на підтвердження винуватості обвинувачених. Крім того, захисник не надав суду відомостей, які б свідчили, що отримання речей та документів, витребувати які він клопоче, самостійно захисник отримати не може. Тому суд вважає, що на стадії підготовчого судового засідання зазначене вище клопотання захисника є передчасним.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку дії застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує таке.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 адвокат Бондарчук В.В. в судовому засіданні посилався на те, що приписи статті 315 КПК не уповноважують суд ухвалювати рішення про продовження вже застосованого запобіжного заходу.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Отже, главою 18 КПК регламентований не тільки порядок обрання запобіжного заходу, а й порядок продовження вже застосованого запобіжного заходу, приписи частини третьої статті 315 КПК є відсильними, а тому доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_1 в цій частині суд оцінює критично і вважає за доцільне вирішити заявлене прокурором клопотання відповідно до положень статті 350 КПК по суті, надавши йому відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжних заходів, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Також суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Заявляючи клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, представник державного обвинувачення послався на наявність ризику того, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вживати заходів для знищення доказів, впливати на потерпілого, свідків та експертів, а також переховуватись від суду. Разом з тим, суд враховує, що представник сторони обвинувачення в судовому засіданні клопотання про здійснення судового виклику свідків у кримінальному провадженні не заявив. З наданих суду матеріалів кримінального провадження також випливає, що кримінальне провадження було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, відповідно, усі необхідні докази також були досліджені судом. Тому суд вважає, що посилання прокурора на можливість знищення обвинуваченими доказів у кримінальному провадженні не доведена відповідними належними, достатніми та допустимими доказами. Однак, суд також враховує, що захисник обвинуваченої ОСОБА_2 заявив клопотання про виклик в судове засідання ряду свідків. При цьому суд враховує, що надані суду матеріали не містять відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою за станом здоров`я або з інших об`єктивних підстав. Тому з метою попередження позапроцесуального впливу обвинувачених на свідків, про виклик яких клопотали захисники обвинувачених, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за доцільне продовжити строк застосованого до них запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту про повернення ОСОБА_20 застави, суд враховує таке.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2018 до ОСОБА_2 у зазначеному кримінальному провадженні застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 23.16 год. 12.05.2018. Одночасно суд визначив ОСОБА_21 заставу в розмірі 140960 грн.

З наявної в матеріалах кримінального провадження копії квитанції № 0.0..1 від 11.05.2018 випливає, що ОСОБА_20 вніс заставу в розмірі 140960 грн.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2020 ОСОБА_2 була засуджена за частиною третьою статті 307 КК до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому вироком суду ОСОБА_2 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту з-зали суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.05.2021 зазначений вирок скасований та призначено новий судовий розгляд. Разом з тим, вказаною ухвалою ОСОБА_2 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК визначені види запобіжних заходів, якими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. При цьому частиною другою статті 176 КПК визначено, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слід зауважити, що питання щодо затримання особи без ухвали слідчого судді регламентоване § 2 Глави 18 Розділу ІІ (статті 207-213) КПК, а тому не є предметом дослідження при вирішенні клопотання про наявність або відсутність правових підстав для повернення застави.

Натомість суд вважає за доцільне зауважити, що мета застосування запобіжного заходу визначена частиною першою статті 177 КПК, а саме забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з частиною першою статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Слід зауважити, що реченням другим частини першої статті 182 КПК регламентовано, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Правові підстави для звернення застави у дохід держави визначені частиною восьмою статті 182 КПК, а саме у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Слід зауважити, що реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Разом з тим, зі змісту речення третього частини одинадцятої статті 182 КПК випливає, що застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Отже, звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень у зазначеному кримінальному провадженні не допускається, оскільки застава була внесена не обвинуваченим, а іншою особою, надані суду матеріали не свідчать про те, що заставодавцем надана згода на звернення застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, натомість подане заставодавцем клопотання свідчить про протилежне.

Крім того, як вже суд зазначив вище, на даний час до ОСОБА_21 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд дійшов до переконання, що клопотання адвоката Корпала В.М. в інтересах заставодавця ОСОБА_20 необхідно задовольнити та повернути останньому заставу в розмірі 140960 грн., внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області згідно з квитанцією № 0.0.4.1 від 15.05.2018.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2017 за № 0000110, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 16 липня 2021 року о 10.30 годині.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Запобіжні заходи, обрані обвинуваченим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 09 липня 2021 року до 23.59 години 07 вересня 2021 року.

Заставу в розмірі 140960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень, внесену ОСОБА_20 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області згідно з квитанцією № 0.0.4.1 від 15.05.2018 за ОСОБА_2 , повернути заставодавцю ОСОБА_20 .

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: