ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 504/939/21

Номер провадження 1-кп/504/740/21

13.05.2021 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ; обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Доброслав, в режимі дистанційного провадження із ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000283 від 28.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бандурівка Олександрівського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного проживаючого за адресою: ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,
-раніше судимого вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

21.07.2018 року ОСОБА_4 , призвано Олександрійським ОМВК Кіровоградської обл., на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2018 року №107-РС прийнято на військову службу за контрактом, який останній уклав 21.07.2018 року строком на три роки, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця снайпера 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 21.07.2018 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу старший солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2018 року №216 військовослужбовцю військової служби за контрактом старшому солдату ОСОБА_4 , надано щорічну календарну відпустку за 2018 рік строком 10 календарних днів з 17.10.2018 року по 26.10.2018 року, тобто о 08 год. 00 хв. 27.10.2018 старший солдат ОСОБА_4 був зобов`язаний прибути з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_2 , та приступити до виконання службових обов`язків.

Однак, 27.10.2018 року о 08 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_4 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами за адресою місця проживання: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини.

Надалі, 29.01.2019 року ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Донецького гарнізону, тим самим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.

29.01.2019 року військовою прокуратурою Донецького гарнізону у кримінальному провадженні №0000053 від 27.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, спрямовано до Мар`їнського районного суду Донецької області обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , а саме за фактом нез`явлення старшого солдата ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), у період з 27.10.2018 року по 29.01.2019 року.

Таким чином, припинивши 29.01.2019 року вчиняти нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовець військової служби за контрактом старший солдат ОСОБА_4 , зобов`язаний був 30.01.2019 року прибути до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та приступити до виконання службових обов`язків.

У кримінальному провадженні №0000053 від 27.12.2018 року запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді стрільця снайпера 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 год. 00 хв. 30.01.2019 року не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та продовжував ухилятися від військової служби до 25.03.2019 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, - тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

25.03.2019 року старший солдат ОСОБА_4 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

11.05.2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2019 №69-РС старшого солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас за п. «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та направлено для постановки на військовий облік до Олександрійського ОМВК Кіровоградської обл.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, саме не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнав, щиро покаявся та показав, що дійсно 21.07.2018 року його прийнято на військову службу за контрактом, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця снайпера 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби йому була надана відпустка, з якої він був зобов`язаний прибути 27.10.2018 року до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалась у АДРЕСА_2 , та приступити до виконання службових обов`язків, проте свого обов`язку не виконав. Надалі, 29.01.2019 року з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Донецького гарнізону, тим самим припинив вчиняти кримінальне правопорушення. Після цього, його контракт припинений не був, а він був зобов`язаний прибути до місця розташування військової частини до якої прибув лише у березні 2019 року, 11.05.2019 року його звільнено з військової служби у запас. Додатково вказав, що він має статус учасника бойових дій.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, що будуть досліджуватися, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого. Сторонам судового провадження було роз`яснено, що в даному випадку вони позбавляються права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби) є доведена у повному обсязі, кваліфікація діяння за ч.4 ст.407 КК України вірна.

Суд зазначає, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000053 від 27.12.2018 року та направлення до суду обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла до 20.09.2019 року, не призупиняло дію військового контракту ОСОБА_4 від 21.07.2018 року та не було підставою для такого зупинення, а ОСОБА_4 30.01.2019 року, незважаючи на попередню явку в органи прокуратури, був зобов`язаний з`явитися на службу до військової частини для подальшого її проходження, проте свого обов`язку не дотримав і його дії правильно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Так, відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України є тяжким.

ОСОБА_4 є громадянином України, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, важких невідворотних наслідків, майнової чи моральної шкоди своїми діями ОСОБА_4 не заподіяв, раніше судимий, проте даний злочин вчинено до попереднього засудження, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, негативно охарактеризований за місцем служби, має статус учасника бойових дій, що встановлено вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року та не заперечується сторонами кримінального провадження, згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення кримінального правопорушення є високим, орган пробації вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі.

Обставиною, яка передбачена ст. 66 КК України та пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Суд не визнає обставиною, яка передбачена ст. 67 КК України, визначена стороною обвинувачення та яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину повторно, оскільки відповідно до ст.32 КК повторністю визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального Кодексу, а в матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні судові акти з приводу засудження ОСОБА_4 за ст. 407 КК України до ухвалення вироку у даній справі. При цьому, направлення до суду обвинувального акту за ч. 4 ст. 407 КК України до Мар`їнського районного суду Донецької області стосовно ОСОБА_4 судом до уваги не береться, з огляду на принцип презумпції невинуватості, що зафіксований також положеннями ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість та характер вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зазначені пом`якшуючі обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений ним злочин покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Крім того, відповідно до вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.3 ст.185 КК України і йому призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки . Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання тобто з 20.09.2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

ОСОБА_4 , вчинив даний злочини за ч. 4 ст. 407 КК України до ухвалення вироку Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року, тому при призначенні покарання суд керується вимогами ч.4 ст.70 КК України.

Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , остаточне покарання, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме до покарання передбаченого даним вироком частково приєднати покарання, згідно з вироком Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки та 2 місяці. Крім того, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України слід зарахувати ОСОБА_4 частково відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року у вигляді позбавлення волі з дня фактичного затримання для відбуття покарання - 20.09.2019 року до дня ухвалення даного вироку 13.05.2021 року, до строку остаточного покарання, призначеного даним вироком.
Підстав для застосування норм ст.69, 75 КК України не встановлено.
Під час розгляду даного кримінального провадження міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралась, тому і не підлягає вирішенню.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати стягненню не підлягають.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 66-67, 69, 75, ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 407 КК України ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань приєднати до даного вироку частину покарання призначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2020 року, у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та 2 (два) місяці.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з 20.09.2019 року.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1