Провадження №1-кс/752/7490/20
У Х В А Л А
іменем України

12.10.2020 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 , розглянувши, подане в рамках кримінального провадження № 00004381 від 20.09.2020, клопотання слідчого Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

слідчий Голосіївського УПГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль "Opel Movano", білого кольору, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив задовольнити, у зв"ячзку з тим, що під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою його збереження.
Адвокат в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши про безпідставність клопотання.
Вислухавши пояснення слідчого та думку адвоката, вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні, або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з п. 7 ч. 2 та ч. 1 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що має застосовуватись з метою досягнення дієвості цього провадження.
Так, загальні правила застосування будь-якого із заходів забезпечення кримінального провадження встановлені статтею 132 КПК України.
Разом з цим, частиною 2 статті 171 КПК України встановлено, що в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
У силу ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Положенням ч. 3 ст. 170 КПК України дозволяється накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів лише на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України закріплено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
На думку суду, у даному провадженні слідчий не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.

Органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, набутий кримінальнопротиправним шляхом, має важливе доказове значення для доведення будь - якої з обов`язкових ознак кримінального провадження, що розслідується, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись статтями 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання слідчого Голосіївського УПГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: