Справа №591/4032/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/748/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

21 травня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/4032/20 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05.04.2021, якою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено строк дії покладених на нього обов`язків,

учасників судового провадження :

прокурора ОСОБА_14 ,

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

захисників адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно її підзахисного, змінити ОСОБА_15 запобіжний захід на домашній арешт, оскільки клопотання прокурора в порушення вимог ч. 2 ст. 184, ст. 199 КПК її підзахисному вручено не було, з підставами продовження найсуворішого запобіжного заходу він ознайомлений не був, пред`явлена йому підозра є необґрунтованою, відсутні докази, що заявлені ризики не зменшилися, тяжкість злочину не може бути підставою для тривалого тримання ОСОБА_15 під вартою, який має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки. Наголошує, що ухвала суду містить загальні обгрунтування щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно всіх обвинувачених, що є неприпустимим. При цьому суд не визначив розмір застави, чим допустив порушення ч. 3 ст. 183 КПК;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_16 також просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити, змінити ОСОБА_16 запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби, оскільки стороною обвинувачення допущені порушення п. 1, 3 ч. 3 ст. 184 КПК щодо вручення копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та інших матеріалів, якими обґрунтовуються клопотання. Зазначає, що відсутні докази наявності ризиків, негативної поведінки обвинуваченого, відсутності міцних соціальних зв`язків. При цьому лише одна тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для тривалого тримання ОСОБА_16 під вартою, ухвала суду не містить обґрунтування неможливості застосування будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою. ОСОБА_16 опору працівникам поліції при його затриманні не чинив, хоча до нього безпідставно застосували фізичну силу.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.04.2021 строк тримання під вартою ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК, продовжений до 16-00 год 31.05.2021. Цією ж ухвалою ОСОБА_16 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК, продовжений строк тримання під вартою до 16-00 год 31.05.2021. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що судовий розгляд триває, ризики, передбачені п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказує прокурор існують та не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і не зможуть запобігти наявним ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та їх захисників ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , доводи захисника ОСОБА_19 , які підтримали апеляційні скарги та просили змінити запобіжні заходи, доводи прокурора ОСОБА_14 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження № 0000907 від 13.03.2020, в якому обвинувачуються: ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК; ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК; ОСОБА_20 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК; ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.04.2021 обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 продовжено строк тримання під вартою до 16-00 год 31.05.2021, а обвинуваченому ОСОБА_21 дію обов`язків, покладених попередньою ухвалою суду. При цьому ОСОБА_20 та ОСОБА_21 рішення суду не оскаржували, а тому колегія суддів здійснює апеляційний перегляд ухвали лише відносно обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Відповідно ч. 2 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а згідно ч. 4 ст. 199 (глава 18) КПК суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є обвинуваченими у кримінальному провадженні і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена на теперішній час виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку чи ухвали, якими закінчується кримінальне провадження, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду, наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання, оскільки оголошеної підозри, обґрунтованість якої повинен згідно глави 18 КПК перевіряти суд, не існує. Отже, колегія суддів позбавлена можливості надати правову оцінку обгрунтованості пред`явленого ОСОБА_15 обвинувачення, на що звертає увагу захисник ОСОБА_17 в апеляційній скарзі, оскільки, окрім як, дослідивши обвинувальний акт, оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів обвинувачення.

Як вбачається зі ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177-178 КПК, у їх співвідношенні з конкретними фактами, встановленими у судовому провадженні.

Перевіряючи підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під вартою (ст. 331 КПК), не вирішуючи наперед питання доведеності чи недоведеності винуватості обвинувачених, суд першої інстанції послався на те, наявні ризики щодо ймовірного ухилення обвинувачених від суду не зменшились, так як обвинувачення не змінено, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 можуть знищити, спотворити будь-які із речей та документів, що мають значення для справи, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, вчинити інші кримінальні правопорушення. При цьому суд першої інстанції врахував, що судовий розгляд кримінального провадження, в якому ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачуються не завершено, а існування обставин, які б давали підстави застосувати відносно них більш м`які запобіжні заходи, встановлено не було.

Таким чином, ураховуючи матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченим строків тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід на теперішній час є доцільним і обґрунтованим та зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому ці ризики продовжують існувати і є реальними, а доводи апеляційних скарги в цій частини не заслуговують на увагу, оскільки усвідомлення обвинуваченими тяжкості покарання, яке може їм загрожувати у разі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчить про те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності вони з високим ступенем вірогідності можуть переховуватися від суду, що унеможливить судовий розгляд провадження та виконання завдань кримінального провадження, встановлених ст. 2 КПК.

Доводи апеляційних скарг захисників з приводу того, що стороною обвинувачення не обґрунтовано існування заявлених ризиків та що вони не зменшилися, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки при розгляді клопотання заявленого відносно кожного обвинуваченого прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, судовий розгляд кримінального провадження щодо вказаних осіб ще триває, дослідження доказів не завершено і остаточне рішення в кримінальному провадженні не прийнято.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_17 на неврахування судом практики ЄСПЛ щодо недостатності самої тяжкості злочину для обрання найбільш суворого запобіжного заходу її підзахисному, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з усіма іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справах «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», § 58).

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_15 переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення ряду злочинів може вдатися до відповідних дій.

Доводи захисників щодо характеризуючих їх підзахисних даних, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_15 має постійне місце проживання, родину, неповнолітню дитину, непрацездатного батька, а обвинувачений ОСОБА_16 також має місце проживання, де проживає разом з дружиною та донькою, хвору матір, до затримання мав роботу, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, колегія суддів не може визнати достатніми обставинами для застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки в сукупності з тими ризиками, які існують на теперішній час, ці обставини є недостатніми. Більше того, ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано в судовому засіданні будь-яких доказів, які б підтверджували доводи їх апеляційних скарг у цій частині.

Щодо тверджень захисників ОСОБА_17 і ОСОБА_18 про те, що прокурором не було надано їх підзахисним копій клопотань про продовження строку тримання під вартою у порядку, передбаченому ст. 184 КПК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно ч. 3 ст. 331 КПК, суд, в усякому разі, незалежно від наявності клопотань учасників судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу 60 денного строку. При цьому 05.04.2021 прокурором були подані клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Доводи захисника ОСОБА_17 про те, що суд в оскаржуваній ухвалі не визначив її підзахисному ОСОБА_15 розмір застави в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК, задоволенню не підлягають, оскільки ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2020 її підзахисному вже було визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яку ОСОБА_15 має право внести у будь-який момент дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо розміру застави, то колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких за ч. 5 ст. 185 КК згідно ст. 12 КК цього Кодексу є особливо тяжким злочином, а тому з урахуванням п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК підстави для призначення йому застави в сумі 80000 грн відсутні.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали. При цьому, вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку ув`язнення обвинуваченим, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

На підставі викладеного, ухвала суду є законною і обґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05.04.2021 відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4