КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
28 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2020 року:
ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ст. 257 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 5 ст. 186 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_12 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.
Цим же вироком ОСОБА_12 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України за епізодом розбійного нападу на родину Ступаків, у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу злочину.

ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ст. 257 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 5 ст. 186 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 187 КК України - 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 1 ст. 263 КК України - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.
Цим же вироком ОСОБА_13 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України за епізодом розбійного нападу на родину Ступаків, у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу злочину.

ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 5 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого окрім житла;
- за ст. 257 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 5 ст. 186 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_14 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.
Цим же вироком ОСОБА_14 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України за епізодом розбійного нападу на родину Ступаків, у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу злочину.
Також ОСОБА_14 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу злочину.

ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ст. 257 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 5 ст. 186 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 187 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 2 ст. 263 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_15 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.

ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст.187, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ст. 257 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 5 ст. 186 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 187 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 2 ст. 263 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_16 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.

ОСОБА_17 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ст. 257 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 3 ст. 187 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла;
- за ч. 2 ст. 263 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_17 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла.

Також цим вироком ухвалено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2020 року.

11 березня 2021 року від захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про скасування ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В обґрунтування зазначеного клопотання захисник ОСОБА_9 посилається на те, що оскаржуваний вирок суду ще не набрав законної сили, а ОСОБА_17 знаходиться під вартою з 10 червня 2016 року, однак на даний момент зазначені судами при продовженні ОСОБА_17 міри запобіжного заходу ризики перестали існувати, адже по справі вже винесено вирок, а, зважаючи на тривале перебування ОСОБА_17 під вартою (більше ніж чотири з половиною роки) та зарахування йому в строк відбування покарання цього терміну попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, призначення йому судом першої інстанції покарання у вигляді одинадцяти років позбавлення волі, що не оскаржується стороною обвинувачення, що тяжкість та тривалість можливого покарання не може слугувати аргументом можливого переховування від суду.
Тому, зважаючи на те, що ризики, якими обґрунтовувалось тримання під вартою ОСОБА_17 відпали, враховуючи, що ОСОБА_17 притягається до кримінальної відповідальності вперше, має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується та має постійне місце проживання в селі Дмитрівка Фастівського району Київської області, є достатньо причин для скасування ОСОБА_17 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підтримуючи в судовому засіданні дане клопотання, захисник ОСОБА_9 висловив прохання, у разі неможливості скасування запобіжного заходу ОСОБА_17 у виді тримання під вартою, змінити його на домашній арешт, вказуючи на наявність у нього місця реєстрації та проживання.

Заслухавши думку обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також вислухавши позицію прокурора, який заперечував проти його задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Разом із цим, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_17 , наявні у справі докази вчинення ним кримінально-караних діянь, перевірка яких, на предмет належності, допустимості та достовірності, апеляційним судом ще не розпочата, з огляду на те, що судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок і ОСОБА_17 , розуміючи невідворотність, у разі відхилення апеляційних скарг сторони захисту, призначеного покарання, яке пов`язане виключно з реальним і тривалим його відбуванням, може переховуватися від суду, колегія суддів приходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_17 процесуальних обов`язків, бо ризик втечі на даний час не зменшився. А тому і не знаходить підстав для задоволення відповідного клопотання.
Водночас і та обставина, що обвинувачений ОСОБА_17 тривалий час перебуває під вартою, а ухвалений щодо нього вирок суду не набрав законної сили, не вказує на безґрунтовність прийнятого районним судом рішення щодо обраного обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 КПК України, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, а вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 червня 2020 року ОСОБА_17 засуджений за ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, окрім житла, та при цьому ухвалено запобіжний захід ОСОБА_17 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. У справі «Руслан Яковенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.
А відтак, подальше тримання ОСОБА_17 під вартою не суперечить ст. 5 Конвенції.
Наведені в апеляційній скарзі захисника дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.
Тому з метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за вчинення особливо тяжких злочинів, обвинуваченому ОСОБА_17 слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про скасування запобіжного заходу або зміну його на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_17 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3