Справа № 140/266/19
Провадження №11-кп/801/302/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000350 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року, якою клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою,
в с т а н о в и в :

30 серпня 2018 року приблизно в період часу з 22:00 год. до 24:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з останньою, вчинила умисне вбивство ОСОБА_9 , заподіявши їй не менше 16 ударів по тулубу кухонним ножем.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України строк тримання під вартою.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 років, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, а тому застосування до останньої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою неможливе.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та відати на поруки її дочки ОСОБА_10 , відповідно до ст.180 КПК України, мотивуючи свої вимоги тим, що свідки по справі не підтвердили її причетності до інкримінованого їй злочину, а навпаки надали позитивну характеристику останній; експертизи також не підтверджують її вину у вчиненні злочину.
З 31.08.20218 року обвинувачена ОСОБА_8 перебуває під вартою, вона є особою похилого віку, має хронічні захворювання, за весь час перебування її в місцях позбавлення волі стан здоров`я погіршився.
Обвинувачену має сім`ю, дочку інваліда з дитинства ІІ групи, постійне місце проживання, переховуватися від суду не буде.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби, а саме в нічну пору з 22:00 год. по 07:00 год. з застосування засобів електронного контролю, мотивуючи свої вимоги тим, що прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків та обставин, які дають підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_8 , може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченій ОСОБА_8 не може бути підставою для застосування до останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.
Обвинувачена ОСОБА_8 довгий час перебуває під вартою, а саме з 31.08.2018 року, що являється порушенням вимог ст.28 КПК України щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки.
ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України не судима, одружена, має на утриманні дітей, донька є інвалідом.
Заслухавши обвинувачену ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріалами кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для становлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, з чим і погоджується колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; нових належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 іншого, менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою стороною захисту в ході апеляційного перегляду не надано, а ті що містяться в матеріалах провадження свідчать про обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.
Крім того, на час апеляційного розгляду апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , Немирівський районний судом Вінницької області 12 лютого 2021 року ухвалив вирок відносно ОСОБА_8 , яку визнано винною та засуджено за ч.1 ст.115 КК України призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком 13 років.
Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4