Справа № 303/202/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1102/20, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року клопотання прокурора, подане в порядку частини 8 ст. 182 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_6 про звернення застави в дохід держави, - задоволено.
Звернуто в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України суму у розмірі 352 400,00 (триста п`ятдесят дві тисячі чотириста) гривень, що є заставою, внесеною заставодавцем ОСОБА_8 , згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2018 року у кримінальному провадженні №0000218 внесеному до ЄРДР від 21 жовтня 2017 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

У задоволенні клопотання прокурора, поданого в порядку частини 10 ст. 182 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відмовлено, та застосовано щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області Мукачівського району, с. Страбичово, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком до двох місяців, до 09 лютого 2021 року включно.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 , такі обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) цілодобово не покидати місце фактичного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_2 ; 3) носити електронний засіб контролю.

В ухвалі вказується на те, що судом встановлено факт порушення обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього слідчим суддею обов`язків, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені частиною 8 ст. 182 КПК України для звернення застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_6 , в розмірі 352400,00 гривень, у дохід держави. Також суд дійшов переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є більш суворим, як застава та менш суворим, як тримання під вартою, може повною мірою запобігти ризикам, на які посилається прокурор. Інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що оскаржувана ухвала винесена судом поза межами підготовчого судового засідання, оскільки таке навіть не було розпочато. Стверджує, що адвокатом подано клопотання про перенесення підготовчого засідання на інший строк у зв`язку із неявкою одного із обвинувачених, який знаходився на лікуванні. Однак, всупереч цьому клопотанню суддя розглянув заявлені прокурором клопотання та виніс оскаржувану ухвалу. Також вказує на те, що судом невірно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення про звернення застави у дохід держави. Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 порушив покладені на нього обов`язки, однак суд не вірно трактує строк дії такої ухвали. Так, ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 352400 грн. постановлена 10.12.2018, 15.01.2019 заставодавцем внесено заставу за ОСОБА_6 та з цього часу на обвинуваченого покладено обов`язки, визначені цією ухвалою. Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_6 порушив покладені на нього обов`язки 27.10.2020 та 12.11.2020 є безпідставними, оскільки строк дії ухвали, а отже й покладених обов`язків закінчився ще 10.02.2019. Стверджує, що похідним від звернення застави в дохід держави є і зміна запобіжного заходу на цілодобовий арешт із застосуванням засобів електронного контролю. Оскільки прокурором не доведено, а судом невірно встановлено факт не виконання ОСОБА_6 обов`язків, покладених на нього ухвалою від 10.12.2018, у суду не було підстав для зміни запобіжного заходу із застави на домашній арешт. Вказує, що прокурором не доведено наявність обставин, які б давали суду підстави вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Окрім того стверджує, що ОСОБА_6 не з`являвся в судові засідання через поважні причини, а саме хворів на COVID-19. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Так, правові засади застосування запобіжних заходів регламентовано главою 18 КПК "Запобіжні заходи, затримання особи" (статті 176-213 КПК). Термін "застосування запобіжного заходу" охоплює не тільки його обрання, але й зміну на інший запобіжний захід. Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі № 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18).

Порядок зміни запобіжних заходів врегульовано статтями 200, 201 КПК України. Поряд з цим щодо окремих видів запобіжних заходів закон передбачає спеціальні умови для їх зміни. Так, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений порушив покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді застави обов`язки, вирішується питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу (частини 8 та 10 статті 182 КПК).

При порушенні умов такого запобіжного заходу як застава процедура його застосування включає також застосування заходів кримінально-процесуальної відповідальності. Так, у разі порушення умов застави - вона звертається в дохід держави (частина 8 статті 182 КПК).

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу (частина 9 статті 182 КПК).

З наведеного вище, слідує, що звернення застави в дохід держави є невід`ємною складовою зміни запобіжного заходу в вигляді застави, яка передбачена частинами 8 та 10 статті 182 КПК, та охоплюється поняттям "застосування запобіжного заходу" у вигляді застави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції : 14.04.2018 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000218 внесеного до ЄРДР 21.10.2017; ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2018 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 52860 гривень; ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2018 заставу в розмірі 52860 гривень повернуто та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 352400 (тристо п`ятдесят дві тисячі чотиристо) гривень, за умовами якої на підозрюваного ОСОБА_6 покладено ряд процесуальних обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України; 15.01.2019 заставодавець ОСОБА_8 вніс за підозрюваного ОСОБА_6 заставу в розмірі 352400 гривень.

Порядок, умови застосування застави та наслідки їх невиконання визначені статтею 182 КПК, що дає підстави заставодавцю передбачати (спрогнозувати) можливі ризики та прийняти рішення щодо внесення застави. Внесення за підозрюваного застави іншою особою (заставодавцем) є її добровільним рішенням і свідомими цілеспрямованими діями та згодою нести майнову відповідальність в межах розміру застави за негативну (протиправну) процесуальну поведінку підозрюваного.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що підозрюваного ОСОБА_6 15.01.2019 звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваному та його заставодавцю роз`яснено обов`язки, передбачені ст. 182, ч. 5 ст. 194 КПК України, при звільненні підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти вимога абзацу 2 частини 3 статті 182 КПК була виконана, що підтверджується протоколом від 15.01.2019.
Разом із тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у період дії обов`язку ОСОБА_6 «здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України та в`їзд в Україну», обвинувачений ОСОБА_6 не здав на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, що стверджується довідкою ГУ ДМС в Закарпатській області.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що будучи належним чином повідомленим про день, час і місце судових засідань, ОСОБА_10 без поважних причин не з`являвся на виклик суду 27.10.2020 та 12.11.2020, у зв`язку з чим, до нього Мукачівським міськрайонним судом застосовувались приводи, які не було виконано через відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаним ним місцем проживання: АДРЕСА_1 , що свідчить і про обґрунтованість висновку суду про те, що ОСОБА_6 порушив обов`язок «прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу».

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 на час розгляду клопотання прокурора проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не повідомив прокурора та суд про зміну місця проживання, чим порушив обов`язок «повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання».

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час дії щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави (абзац третій частини 4 ст. 202 КПК України) порушив покладені на нього слідчим суддею обов`язки, що підтверджується матеріалами провадження та відповідними наведеними вище обставинами.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано звернув у дохід держави заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_6 , в розмірі 352400 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно трактує строк дії ухвали слідчого судді, якою ОСОБА_6 визначено заставу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Посилання сторони захисту на те, що 15.01.2019 за ОСОБА_6 внесено заставу, визначену ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2018, та саме з цього часу на обвинуваченого покладено обов`язки, визначені цією ухвалою, що свідчить про те, висновок суду щодо порушення ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків 27.10.2020 та 12.11.2020 є безпідставним, оскільки строк дії ухвали, а отже і покладених обов`язків, закінчився ще 10.02.2019, - апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що «застава» є безстроковим запобіжним заходом, тому її строк не може бути визначний ухвалою суду, і вона без визначення строку забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (частина 7 статті 42 КПК), а строковими є інші обов`язки, покладені судом у зв`язку з внесенням застави, про що було зазначено в пункті резолютивної частини ухвали від 10.12.2018.
У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу в вигляді застави в більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини 7 статті 194 КПК (частина 10 статті 182 КПК).

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду про те, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України, є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку й про наявність ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Тому, обґрунтованим і належним чином вмотивованим є і висновок про те, що оскільки умови, передбачені частиною 10 статті 182 КПК, пов`язані з порушенням умов застави, то встановлений раніше слідчим суддею (судом) розмір застави не здатен забезпечити в повній мірі належної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обрання іншого запобіжного заходу в порядку частини 10 статті 182 КПК можливе лише в напрямку посилення запобіжного заходу.

Із урахуванням наведеного вище, висновок суду про те, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який є більш суворим, ніж застава, та менш суворим, ніж тримання під вартою, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - апеляційний суд вважає законним і обґрунтованим.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту, із чим погоджується і апеляційний суд. При цьому апеляційний суд також зазначає, що прокурором висновок суду першої інстанції у частині обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не оспорювався і апеляційна скарга на судове рішення не подавалась.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено, а судом невірно встановлено факт не виконання ОСОБА_6 обов`язків, покладених на нього ухвалою від 10.12.2018, і в суду не було підстав для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено наявність обставин, які б давали суду підстави вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Як такі, що не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не з`являвся в судове засідання через поважні причини, а саме хворів на COVID-19.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду винесена судом поза межами підготовчого судового засідання, оскільки таке навіть не було розпочато, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами провадження підтверджено, що підготовче судове засідання мало місце 09.12.2020 й у ньому брали участь, окрім інших учасників, і обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 ..

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась; що на момент розгляду апеляційної скарги строк дії оскаржуваної ухвали сплив.
Керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року, якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 09.02.2021 включно залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :