Справа № 139/587/20
Провадження № 1-кп/139/53/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2021 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:

процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

та секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, студента третього курсу ВНАУ, неодруженого, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
в с т а н о в и в:

Неповнолітній ОСОБА_3 близько 01-ої години 30 хвилин 10 серпня 2020 року, не маючи посвідчення водія відповідної категорії та навиків керування транспортними засобами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним мотоциклом «Спарк SP110C-2W», без номерних знаків, який не був зареєстрований в установленому законом порядку та експлуатація якого заборонена через несправності гальмівної та ходової частин транспортного засобу, рухаючись із пасажиром без мотошолому автодорогою від с. Попелюхи до с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області за межами населених пунктів в районі заокруглення дороги, в момент виникнення небезпеки для руху, а саме: появи в його полі зору тварин, які знаходились на проїзній частині дороги, та яких він об`єктивно міг виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого не впорався із керуванням та допустив виїзд на узбіччя із подальшим наїздом на дерево.

Дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 2.1. «а», п. 2.3. «а», «г» і «д», п. 2.9. «а», п. 10.1., п. 12.3., п. 31.4.1. «а», п. 31.4.5. «а» Правил дорожнього руху України.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїздом за межі проїзної частини дороги із послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «Спарк SP110C-2W» - ОСОБА_7 - отримала тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті на місці пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, надавши такі показання:

09 серпня 2018 року приблизно біля 22-ої години він в центрі с. Вищеольчедаїв зустрівся з друзями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Придбавши 2,5 літра пива, вони відмічали його вступ до ВУЗу. Через певний час до місця, де він відпочивав з друзями, підійшла компанія, в якій була ОСОБА_7 . Потім до них під`їхав на своєму мотоциклі «Спарк SP110C-2W» ОСОБА_10 . Маючи навики керування скутера, він попросив у ОСОБА_10 мотоцикла покататися, той не відмовив йому. Спочатку він прокатався мотоциклом сам, а коли під`їхав повертати його власнику, ОСОБА_7 попросила покатати її. Час був уже за північ, але він погодився і поїхав з ОСОБА_11 дорогою в напрямку до с. Попелюхи. І він, і його пасажир були в стані алкогольного сп`яніння і не мали на голові мотошолома. Коли вони вже поверталися додому, на заокругленій ділянці дороги між селами він у світлі фар приблизно посередині дороги побачив лисицю з виводком. Він їхав зі швидкістю приблизно 45-50 км/год. Поминаючи лисицю, він трішки пригальмував і міг би безперешкодно їхати далі. Однак, його пасажир, очевидно, побачивши лисицю, злякалася, крикнула, стиснула його за тулуб і смикнулася праворуч. Мотоцикл почало нести вправо, а далі він не пам`ятає подій. Визнає свою вину в тому, що сів за кермо транспортного засобу у нетверезому стані, і що взяв із собою ОСОБА_7 . Вважає, що інших правил дорожнього руху він не порушив, а ДТП сталася через те, що пасажир смикнулася на мотоциклі.

Визнана у справі потерпілою мати загиблої в ДТПОСОБА_7 - ОСОБА_12 у судовому засіданні 28 вересня 2020 року пояснила: Ввечері 09 серпня 2018 року її неповнолітня дочка ОСОБА_11 у вечірню пору пішла зустрітися з друзями. Вночі до неї зателефонували і повідомили, що дочка загинула в ДТП. Вона прибула на місце події, бачила обстановку, яка тоді була, однак нічого не знає про обставини, які призвели до загибелі дочки в ДТП. Не знає, чи винен ОСОБА_3 в ДТП, але просить його не карати.
В подальші судові засідання потерпіла ОСОБА_12 не з`являлася, подавши заяву (а.с. 137), в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та не карати обвинуваченого.
В ході судового розгляду справи були допитані свідки обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . За клопотанням сторони захисту як свідка було допитано слідчого ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та експерта ОСОБА_20 .
Так, свідок ОСОБА_13 суду показав, що він дійсно ввечері 09.08.2018 разом із ОСОБА_3 та іншими зустрілися біля кафе «Спокуса» в с. Вищеольчедаїв, розпивали пиво. Він бачив, що ОСОБА_3 катався на мотоциклі ОСОБА_21 і що він поїхав на тому мотоциклі із ОСОБА_22 , а також, що на них не було мотошоломів. Знає, що ОСОБА_3 має скутер і вмів їздити на мотоциклі. Вранці він почув про ДТП і про її наслідки.
Свідок ОСОБА_10 суду показав: Приблизно 8 років тому він за договором купівлі-продажу в магазині в смт Муровані Курилівці придбав мотоцикла «Спарк SP110C-2W», але не реєстрував його. За цей час він робив на мотоциклі заміну двигуна, за рік до ДТП шин. Гальмівна система на задньому колесі була «рідна», а переднє колесо він замінив на інше, яке не передбачало виходу на нього ручних гальм. 09.08.2018 у вечірню пору він під`їхав до кафе «Спокуса» у с. Вищеольчедаїв, там відпочивала молодь. При ньому ніхто спиртного не розпивав і він не може стверджувати, чи хтось із них був у нетверезому стані. ОСОБА_3 попросив у нього покататися на мотоциклі, він запитав у того, чи вміє він їздити, показав йому основні конструкції мотоцикла, і ОСОБА_23 поїхав, а приблизно через годину він дізнався, що сталася така трагедія.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суду показали, що вони були залучені до участі у слідчому експерименті 31 травня 2019 року як поняті. На тому експерименті ОСОБА_3 не було. Тоді була місячна ніч. Водій мотоцикла виконував вказівки слідчого, крім того, на дорозі виставляли собаку, робили відповідні заміри, заносили їх до протоколу, який свідки підписали.

Слідчий ОСОБА_16 суду пояснив, що 31.05.2019 він вимушений був провести другий слідчий експеримент, оскільки попередній (23.08.2018) було проведено з порушеннями. Зокрема, замість перешкоди у вигляді лисиці на першому слідчому експерименті ставили пакет, а мотоцикл тоді працював «на холостих», що не відповідає обставинам події ДТП. Другий слідчий експеримент проводився з метою перевірки показів ОСОБА_3 щодо видимості перешкоди (тварини) на проїзній частині автодороги. Оскільки при проведенні слідчого експерименту 31.05.2019 були враховані показання водія ОСОБА_3 , дані на слідчому експерименті 23.08.2018, він не вбачав потреби в залученні цього водія до участі в другому слідчому експерименті.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду показали, що були залучені як поняті до участі у слідчому експерименті 23.08.2018. Тієї ночі був великий ясний місяць. ОСОБА_18 зі своїм скутером відтворював обстановку ДТП зі слів ОСОБА_3 , замість лисиці на дорогу поклали чорний поліетиленовий пакет розміром приблизно 30х40 см. Слідчий робив відповідні заміри і заносив їх до протоколу, який потім свідки підписали.

Свідок ОСОБА_19 показав, що його попросили своїм мотоциклом вночі приїхати на місце ДТП. Ніч була місячна. Слідчий йому казав, з якою швидкістю їхати, коли включати ближнє, коли дальнє світло фар, а сам робив виміри і заносив їх до протоколу. Він текст протоколу не читав, а просто підписав.

Допитаний судом експерт Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_20 суду пояснив, що на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду ОСОБА_24 він 24 липня 2019 року був залучений до проведення комісійної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи. Під час проведення такої експертизи бралися вихідні дані з ухвали слідчого судді, а також з матеріалів кримінального провадження. Тому у результаті були зроблені фактично два висновки: якщо враховувати вихідні дані, вказані в ухвалі слідчого судді про призначення експертизи, - то ОСОБА_3 мав технічну можливість попередити наїзд на дерево шляхом термінового гальмування із зупинкою ТЗ до дерева, але його дії не відповідали п. 12.3. ПДР, що стало причиною ДТП; якщо ж враховувати розташування лисиці на час розвитку ДТП, які зафіксовані в матеріалах кримінального провадження (зокрема, показів ОСОБА_3 ), - лисиця на дорозі не являла собою небезпеку для руху в розумінні ПДР, до ДТП призвели неадекватні дії пасажира, а в діях ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей технічним нормам вимог ПДР, які б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Судом також було досліджено письмові докази, зібрані досудовим розслідуванням і подані стороною обвинувачення, а саме:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 80),

-протокол огляду місця ДТП від 10.08.2020 та додані до нього схема ДТП і фототаблиця з місця події (а.с. 81-94);

-висновок № 66 від 10.08.2019 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 95), висновки експертів № 2312 від 18.09.2018 (а.с. 104-105) та № 113 від 10.09.2018 (а.с. 106-107), якими встановлено факт перебування водія та пасажира мотоцикла «Спарк SP110C-2W» на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння;

-висновок експерта № 555 від 13.09.2018 (а.с. 98-102), про технічний стан мотоцикла «Спарк SP110C-2W» на момент ДТП;

-висновок експерта № 113 від 10.09.2018 (а.с. 106-107) про виявлені на трупі ОСОБА_7 тілесні ушкодження, про їх тяжкість, механізм утворення, причину смерті;

-протокол слідчого експерименту від 31.05.2019 із план-схемою (а.с. 108-110),

-висновки експертів № 6084 від 26.05.2020 (а.с. 113-116) та № 19/12/1-174-СЕ/19 від 10.06.2020 (а.с. 120-130), якими встановлено невідповідність дій водія ОСОБА_3 . Правилам дорожнього руху України та їх причинний зв`язок з наслідками ДТП.

За клопотанням сторони захисту судом у судовому засіданні 21 грудня 2020 року було досліджено також наступні письмові докази, зібрані у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування:

-протокол проведення слідчого експерименту від 23 серпня 2018 року із відповідною схемою (а.с. 160-163),

-висновок судового експерта № 5003/18-21 від 24.09.2018 (а.с. 165-168), яким встановлено, що ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до пунктів 12.2. та 12.3. ПДР України;

-висновок судового експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 5381/18-21 від 26.10.2018 (а.с. 171-175),
-висновок судової автотехнічної експертизи № 29154 від 14.01.2019 (а.с. 178-181), яким встановлено, що швидкість мотоцикла перед початком гальмування становила не менше 18 км/год. І що швидкість мотоцикла перед ДТП могла бути така, на яку вказує ОСОБА_3 55 км/год., та

-висновок експерта № 332/4701/4702/19-21 від 24.07.2019 (а.с. 186-190).

Розглянувши справу з дослідженням та аналізом наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, показами самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та інших доведено, що 10 серпня 2018 року ОСОБА_3 біля опів на другу, не маючи права керувати транспортними засобами та не маючи на голові мотошома, керував по автодорозі між селами Попелюхи та Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району мотоциклом «Спарк SP110C-2W» з пасажиром ОСОБА_22 , на якій також не було мотошолома.

Однак, відповідно до вимог п. 2.1. «а», п. 2.3. «г» Правил дорожнього руху України водій механічного ТЗ повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а під час руху на мотоциклі водій зобов`язаний бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Висновком № 66 від 10.08.2019 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 95) та висновком експерта № 2312 від 18.09.2018 (а.с. 104-105) доведено, що ОСОБА_3 під час ДТП 10 серпня 2018 року за його участі перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_3 порушив п. 2.1. «а», п. 2.3. «г», п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Пункт п. 2.3. «а» Правил дорожнього руху України зобов`язує водія перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

Згідно із висновком експертизи технічного стану транспортного засобу № 555 від 13.09.2018 (а.с. 98-102), на момент огляду задня робоча гальмівна система мотоцикла «СПАРК SP110C-2W» знаходиться в працездатному стані, передня робоча гальмівна система мотоцикла знаходиться в несправному стані через відсутність переднього гальмівного механізму, та не відповідала вимогам п. 31.4.1. «а» Правил дорожнього руху України (змінено конструкцію гальмівної системи: відсутній гальмівний механізм в місці свого конструктивного кріплення, відсутній трос гальм переднього колеса, відсутня ручка приводу гальм переднього колеса в місці свого конструктивного кріплення). На момент експертного огляду протектор коліс не відповідав вимогам п. 31.4.5. «а» Правил дорожнього руху України (майже не мав залишкової висоти малюнка). Цим же висновком експерта встановлено, що водій ОСОБА_3 мав об`єктивну можливість виявити дані несправності перед початком руху методом зовнішнього візуального огляду та шляхом своєчасного проведення технічного огляду мотоцикла.

Висновком експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 6084 від 26.05.2020 (а.с. 113-116) доведено, що тварина, яка перебігає дорогу, з технічної точки зору може бути небезпекою для руху двоколісного транспортного засобу, а тварина, яка сидить на дорозі, - може бути перешкодою для руху двоколісного транспортного засобу. В дані дорожній ситуації водій ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для руху, який виник з моменту появи в полі зору водія тварини, повинен був керуватись технічними вимогами п. 2.3. «д», п. 10.1., п. 12.3., п. 31.4.1. ПДР України; він мав технічну можливість запобігти наїзду на дерево з моменту виникнення небезпеки, шляхом своєчасного застосування гальмування (як спробу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі); невідповідність дій ОСОБА_3 вимогам п. 10.1. та п. 12.3. ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Такі самі висновки про необхідність дотримуватися вимог пунктів 31.4, 31.4.1(а), 31.4.5 (а), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, про наявність у водія технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на дерево шляхом застосування своєчасного гальмування, про причинний зв`язок між невідповідністю дій водія вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України та настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди містяться у висновку експерта № 19/12/1-174-СЕ/19 від 10.06.2020 (а.с. 120-130). Крім того, цим висновком встановлено, що, оскільки дії тварини (тварин) передбачити не можливо, з моменту її (тварини) виявлення на проїзній частині дороги з технічної точки зору вона (тварина) є небезпекою для руху двоколісного ТЗ.

Таким чином висновок автотехнічної експертизи № 19/12/1-174-СЕ/19 від 10.06.2020 спростовує доводи сторони захисту, пояснення експерта ОСОБА_20 в суді та його експертний висновок № 5381/18-21 від 26.10.2018 (а.с. 171-175), а також висновок комісійної експертизи № 332/4701/4702/19-21 від 24.07.2019 (а.с. 186-190) про те, що нерухомий стан лисиці на дорозі не можна пов`язувати з небезпекою для руху ТЗ.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у висновку № 5381/18-21 від 26.10.2018 (а.с. 171-175) експертом зазначено, що у даній дорожній обстановці ОСОБА_3 мав би діяти відповідно до вимог пунктів 12.2. та 12. 3. ПДР України, і, якщо вірити показанням ОСОБА_3 під час слідчого експерименту 23.08.2018 (а.с. 161), що його швидкість в момент проїзду біля нерухомих тварин була 40-45 км/год., то він мав технічну можливість зупинити мотоцикл до дерева з моменту появи в полі зору тварин. Таким чином, цим висновком також частково встановлено, що водій ОСОБА_3 не виконав вимог п. 12. 3. ПДР України.

Суд вважає, що висновок № 332/4701/4702/19-21 від 24.07.2019 (а.с. 186-190) ґрунтується на суперечливих та суб`єктивних припущеннях експертів, зроблених виключно з показань ОСОБА_3 , про те, що небезпека для руху мотоцикла «Спарк SP110C-2W» виникла в момент початку втручання пасажира в процес керування, а також на припущенні, що дії пасажира могли спричинити втрату стійкості мотоцикла. В той же час, цей експертний висновок містить твердження про те, що згідно інших (не показів ОСОБА_3 ) вихідних даних дії водія мотоцикла регламентувалися вимогами п. 12.3. ПДР України, водій навіть при відсутності гальма переднього колеса мав технічну можливість попередити наїзд на дерево шляхом термінового гальмування з зупинкою ТЗ до місця знаходження дерева, а невідповідність дій водія вимогами п. 12.3. ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події ДТП.

Про те, що в даному кримінальному провадженні не доведено факт втручання пасажира ОСОБА_7 в процес керування ОСОБА_3 мотоциклом, а тому відсутні підстави стверджувати та досліджувати питання можливості втрати ним керування мотоциклом з цієї підстави, свідчать:

1)висновок експерта № 6084 від 26.05.2020 (а.с. 113-116), відповідно до якого такий факт мав би бути доведений дослідженням психофізичного стану як водія мотоцикла, так і пасажира, однак, таке дослідження у справі не проводилося;

2)висновок експерта № 19/12/1-174-СЕ/19 від 10.06.2020 (а.с. 120-130), відповідно до якого доведення можливості водія зберігати контроль над рухом двоколісного ТЗ у разі втручання пасажира, залежить від багатьох суб`єктивних та психофізіологічних якостей водія, але оцінка таких факторів виходить за межі компетенції експерта-автотехніка.

Щодо поданого перед судовими дебатами стороною захисту письмового клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими, суд враховує наступне:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 обґрунтовано тим, що 31 травня 2019 року слідчим без участі обвинуваченого, його законного представника та захисника проведено повторний слідчий експеримент, результати якого покладено в основу ряду експертиз, які, на думку обвинувачення, доводять вину ОСОБА_3 . Захист вважає цей протокол проведення слідчого експерименту, а також висновки експертів № 29154 від 14.01.2019, № 6084 від 26.05.2020 та № 19/12/1-174-СЕ/19 від 10.06.2020 неналежними та недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а відповідно до ст. 86 КПК України - доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, неналежними можна визнати докази, які не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Однак, зазначені у клопотанні про визнання доказів неналежними та недопустимими докази, прямо підтверджують обставини ДТП, слугують доказами вини обвинуваченого.

Питання допустимості доказів суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК України). Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК України).

Істотне порушення прав і свобод людини це оціночне поняття кримінального процесуального права. Воно має уточнюватися і конкретизуватися в процесі правозастосування з урахуванням особливостей даної ситуації.

У судових дебатах захисник обвинуваченого заявив, що докази, зазначені ним у відповідному клопотанні є недопустимим, оскільки при проведенні слідчого експерименту 31 травня 2019 року слідчий всупереч ст. 240 КПК України не залучив до участі у ньому обвинуваченого, його законного представника та захисника, позбавивши цим права ставити учасникам експерименту запитання та можливості встановити ідентичність обстановки (погодні умови, освітлення і т.п.) при проведенні такого експерименту тій обстановці, що мала місце під час ДТП.

Однак, суд прийшов до переконання, що дії слідчого в даному випадку узгоджувалися із нормами КПК України. Так, ч. 1 ст. 240 КПК України дозволяє слідчому з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу (ч. 2 ст. 240 КПК України). Частина 3 ст. 240 КПК України дає право слідчому залучати до участі в слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника. Однак, ця норма не приписує слідчому обов`язок проводити слідчий експеримент з обов`язковою участю цих осіб.

За таких приписів кримінального процесуального законодавства, суд прийшов до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 є необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає. Відповідно, всі зібрані під час досудового розслідування і досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази є належними та допустимими.

Під час судового розгляду справи належним та допустимим доказом доведено наявність тілесних ушкоджень на тілі загиблої під час ДТП ОСОБА_7 , встановлено їх тяжкість, час та механізм утворення, причинний зв`язок між отриманими тілесними ушкодженнями та смертю.

Так, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 113 від 10.09.2018 (а.с. 106-107), у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді суцільного садна на правій щоці з переходом на верхню та нижню губу справа та діафрагму рота справа, саден лівого стегна у верхній третині, перелому кісток верхньої та нижньої щелепи справа з травматичною екстракцією 1-4 зубів на верхній щелепі справа, перелому головки великогомілкової кістки лівої гомілки у верхній третині, дифузного крововиливу в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку в ділянці склепіння та основи з набряком речовини головного мозку, лінійного перелому кісток основи черепу у вигляді лінійного перелому по передньому скату обох кам`янистих тіл скроневих кісток з пересіченням турецького сідла, який закінчується зліва та справа в ділянці луски скроневих кісток. Констатовано, що смерть ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді дифузного крововиливу в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку в ділянці склепіння та основи з набряком речовини головного мозку, лінійного перелому кісток основи черепу у вигляді лінійного перелому по передньому скату обох кам`янистих тіл скроневих кісток з пересіченням турецького сідла, який закінчується зліва та справа в ділянці луски скроневих кісток. Дані тілесні ушкодження, як небезпечні для життя на час їх утворення носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, між ними та смертю ОСОБА_7 є причинний зв`язок. Характер тілесних ушкоджень на тілі трупа ОСОБА_7 , їх локалізація дозволяють висловитись, що вони утворились від дії тупих предметів під час дорожньо-транспортної пригоди 10 серпня 2018 року.

За таких обставин, розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є тяжким злочином, але за психічним ставлення особи до вчинюваної дії та її наслідків відноситься до злочинів, вчинених у формі необережності (ст. 25 КК України).

Суд враховує також особу винного, зокрема, що обвинувачений за місцем свого проживання (а.с. 223) та колишнього навчання у СЗШ 1-3 ступенів с. Вищеольчедаїв (а..с. 229) характеризується виключно позитивно як такий, що дисциплінований, користується авторитетом та повагою серед товаришів, спиртним не зловживає, не порушує громадський порядок, нічим себе не скомпрометував, виховувався у благополучній сім`ї, з дитинства забезпечений належними доглядом і утриманням, завжди був високо ерудованим, розсудливим, активним у шкільному та позашкільному житті, відповідальний, працелюбний, комунікабельний, акуратний. ОСОБА_3 не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра (а.с. 221, 227, 228).
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття, яке проявляється у великому співчутті потерпілій у її горі з втрати дочки, у частковому визнанні вини щодо керування у нетверезому стані, у порушенні інших правил дорожнього руху (їзда без права на керування, без мотошолома і т.п.), вчинення злочину неповнолітнім (а.с. 224), вчинення злочину вперше (а.с. 225).
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому суд відносить вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 95, 104-105).
Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до такої інформації (а.с. 69-70) Мурованокуриловецький РС філії ДУ «Центр апробації» у Вінницькій області зробив висновок, що існує середній ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину і середній ризик небезпеки особи для суспільства та окремих громадян, а виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з пунктами 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Керуючись такими роз`ясненнями, суд у даній конкретній справі враховує, що обвинувачений на момент скоєння злочину був неповнолітнім (було повних шістнадцять років), що, з огляду на його молодий вік, він самовпевнено помилявся щодо своєї вправності в безпечному керуванні мотоциклом, що під час події він мав легкий ступінь алкогольного сп`яніння (зворот а.с. 105 та зворот а.с. 107), що а ні до скоєного злочину, а ні після його скоєння ОСОБА_3 не допускав будь-якої протиправної поведінки, а своєю процесуальною поведінкою довів каяття та виправлення.

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, а також враховуючи думку потерпілої, яка просила не карати ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованої частини статті три роки.

При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує також положення п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" про те, що позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 на момент вчинення кримінального правопорушення не мав права керувати транспортними засобами. А тому, враховуючи вищезазначене, відсутні і передбачені Законом підстави для призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З врахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та вчинення кримінального правопорушення вперше, за відсутності претензій з боку потерпілої матері загиблої під час ДТП дівчини, її клопотання про те, аби не карали ОСОБА_3 , обставину, що загибла в ДТП також була у стані легкого алкогольного сп`яніння (а.с. 106-107), саме вона була ініціатором поїздки на мотоциклі, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, його виключно позитивні характеристики та юний вік, суд вважає за можливе в даному конкретному випадку застосувати ст.ст. 75, 104 КК України та звільнити обвинуваченого від покарання з призначенням іспитового строку на мінімальний строк, визначений законом.

Відповідно до обвинувального акту та наданих стороною обвинувачення доказів (а.с. 97, 117, 119, 169, 176, 177, 184-185), судові витрати по справі за проведення судових експертиз складають:

- за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 555 від 13.09.2018 1001 гривня;

- за проведення судової автотехнічної експертизи № 5003/18-21 від 24.09.2018 1001 гривня;

- за проведення судової автотехнічної експертизи № 5381/18-21 від 26.10.2018 1001 гривня;

- за проведення судової автотехнічної експертизи № 29154 від 14.01.2019 3432 гривні;

- за проведення комісійної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № 332/4701/4702/19-21 від 24.07.2019 6280,20 гривень;

- за проведення судової автотехнічної експертизи № 6084 від 26.05.2020 4903,20 гривень;

- за проведення судової автотехнічної експертизи № 19/12/1-174-СЕ/19 від 10.06.2020 3922,80 гривень;

Загальна сума витрат на залучення експертів складає 21541гривня 20 копійок.

У відповідності до ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати по залученню експерта для проведення відповідних експертиз, суд стягує з обвинуваченого на користь держави, тому суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно стягнути витрати по залученню експертів на загальну суму 21 541 гривня 20 копійок.

Цивільний позов не заявлявся.

Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового слідства не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати в сумі 21 541 (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок одна) гривня 20 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілій і прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя:_________