Справа № 308/8946/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000124 від 13.05.2021 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше засудженого
-вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2016 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;
- вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2017 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин;
- вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2017 за ч.2 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 170 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

29 квітня 2021 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на території дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході конфліктної ситуації з ОСОБА_4 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнув ОСОБА_4 та в подальшому наніс декілька ударів правою рукою стисненою в кулак в область обличчя останнього, чим заподіяв тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №194 від 25 червня 2021 року на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_4 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді забій очного яблука та тканин очної ямки; крововилив у скловидне тіло, вивих кришталика, гіперметропія, що відносяться до категорії легких тілесних погоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виникли вищевказані тілесні ушкодження в наслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини. По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 29.04.2021 року. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні /21 день і по цій ознаці, згідно п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як леткі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Малоймовірно виникнення вище описаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту.

Отже, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом на підставі угоди про визнання винуватості.

14.07.2021 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у якому міститься клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додані:
- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
- матеріали кримінального провадження.

Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_3 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 17, статей 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не неоспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням були встановлені наступні фактичні обставини, що 29 квітня 2021 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на території дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході конфліктної ситуації з ОСОБА_4 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнув ОСОБА_4 та в подальшому наніс декілька ударів правою рукою стисненою в кулак в область обличчя останнього, чим заподіяв тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №194 від 25 червня 2021 року на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_4 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді забій очного яблука та тканин очної ямки; крововилив у скловидне тіло, вивих кришталика, гіперметропія, що відносяться до категорії легких тілесних погоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виникли вищевказані тілесні ушкодження в наслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини. По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 29.04.2021 року. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні /21 день і по цій ознаці, згідно п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як леткі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Малоймовірно виникнення вище описаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту.

Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.

Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, визначеною ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття. Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_3 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив відомості, які йому були відомі щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_3 як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення вважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття та вказана в обвинувальному акті.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з батьками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу вимог ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, обставини, що пом`якшує покарання, враховуючи, що обвинувачений тимчасово не працює, відповідно не має постійного доходу та буде мати можливість у вільний час виконувати безоплатно суспільно-корисні роботи, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого проступку, за наявності альтернативної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт, оскільки обмежень ОСОБА_3 для відбування покарання у виді громадських робіт не має.

На думку суду залучення до такого виду праці створить процес позитивних змін, які відбуваються в особистості та створюють готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Крім того, такий вид покарання застосується через органи пробації, якими передбачено проходження пробаційних програм, які передбачені для осіб, які засуджені до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, і що наддасть можливість ОСОБА_3 змінити про кримінальне мислення та попередити вчинення ним повторних кримінальних правопорушень.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 373, 374, 375, 376, 381, 382 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин, але не більше чотирьох годин на день.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1