Справа № 357/7634/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 7 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0002459, внесене 19 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньо освітою, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,-
У С Т А Н О В И В:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 05 серпня 2020 року надійшов затверджений прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що 04 червня 2020 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 на території гаражного кооперативу «Лада» за адресою: Київська область м.Біла Церква вул.Молодіжна, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, здійснив крадіжку шліфувальної машини марки «Makita» моделі «ВО5041» вартістю 3235 гривень 31 копійка, що належить потерпілому ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винним повністю у інкримінованому йому проступку та суду показав, що саме він вчинив зазначений кримінальний проступок за викладених у обвинувальному акті обставин. Розкаюється у скоєному. Просив строго не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.

З огляду на викладенні у обвинувальному акті та визнані обвинуваченим обставини вчинення злочину суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст.91 КПК України і в тому числі щодо події проступку (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні проступку, форми його вини, мотиву і мети вчинення злочину.

За викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому проступку є доведеною.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст.65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним проступку та його суспільну небезпечність, наявність чи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання винного обставин, дані про його особу, відношення до скоєного та конкретні обставини справи.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання винного, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання винного, судом відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Окрім того, відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права», а тому з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи) (справи «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно із ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
З огляду на зміст санкції ч.1 ст.185 КК України та вимог статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції згідно із Законами № 270-VI від 15 квітня 2008 року, № 586-VI від 24 вересня 2008 року), санкція передбачала покарання у виді:
1)штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
2)або громадських робот на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;
3) або виправних робіт на строк до двох років;
4) або арешту на строк до шести місяців;
5) або позбавлення волі на строк до трьох років.
Враховуючи суспільну небезпечність скоєного обвинуваченим проступку (спрямований проти власності), на що вказує його характер (умисний корисливий злочин) та спричинені ним наслідки (заподіяння матеріальної шкоди невеликого розміру), тяжкість злочину (є злочином середнього ступеня тяжкості), відношення винного до наслідків скоєного (розкаявся у скоєному), пом`якшуючі та обтяжуючу покарання винного обставини, дані про його особу, який перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, раніше не судимий, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, визначивши йому покарання відповідно до санкції ч.1 ст.185 КК України у вигляді штрафу.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 50, 66, 67, 75, 76, ч.1 ст.185 КК України, ст.ст.8-11, 21-27, 91, 349, 368-371, 373, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, ст.17 ЗУ від 23 лютого 2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд
З А С У Д И В:

визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.
Речовий доказ квитанцію ломбарду залишити при матеріалах кримінального провадження.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1