Єдиний унікальний номер судової справи 201/7759/20
Номер провадження 1-кп/201/409/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_15 ,

обвинуваченого ОСОБА_16 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника ОСОБА_13 про повернення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, клопотання обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу, застосованого в рамках кримінального провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в рамках даного кримінального провадження.

Після закінчення трьох годинної перерви, наданої стороні захисту для ознайомлення із поданими прокурором клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником обвинуваченого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_13 подане письмове клопотання про повернення прокурору поданих ним клопотань без розгляду з підстав порушення останнім передбаченого законом п`ятиденного строку звернення із таким клопотанням.

За таких обставин, колегія суддів вважає за доцільне спочатку вирішити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 про повернення прокурору поданих ним клопотань без розгляду.

Так, вирішуючи подане захисником обвинуваченого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_13 клопотання про повернення прокурору поданих ним клопотань про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без розгляду, колегія суддів виходить з наступного.

В обґрунтування поданого клопотання захисник ОСОБА_13 посилається на те, що прокурором не дотримані вимоги ч. 1 ст. 199 КПК України, якими передбачено, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подається прокурором не пізніше, як за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, зокрема, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановленого попереднім судовим рішенням, закінчується 18 березня 2021 року, а клопотання прокурором подане 15 березня 2021 року. За наведених ним підстав просив повернути прокурору подані ним клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без розгляду, посилаючись при цьому, як на судову практику, так і на висновки постанови Верховного Суду України у справі № 263/15845/2019 від 08 квітня 2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав у повному обсязі позицію свого захисника.

Обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , їх захисники, окрім прокурора, не висловили жодних заперечень проти поданого захисником ОСОБА_13 клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 висловив заперечення проти поданого захисником ОСОБА_13 клопотання про повернення йому клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи його таким, шо не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню. Зокрема, зазначив, що порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду регламентується саме положеннями ст. 331 КПК України, які не передбачають п`ятиденного строку для подання прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цій стадії, а ст. 199 КПК України регламентує порядок продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування.

У той же час, як вказує прокурор, навіть, якщо виходити з доводів сторони захисту про обов`язковість подання прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за 5 днів до закінчення строку дії запобіжного заходу, встановленого попереднім судовим рішенням, то, у даному випадку, стороною обвинувачення не був порушений цей строк, адже строк дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 закінчується 18 березня 2021 року, а з урахуванням вимог ч. 7 ст. 115 КПК України, у разі, якщо закінчення строку припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, тобто 15 березня 2021 року, коли ним і подані відповідні клопотання.

Дослідивши доводи захисника ОСОБА_13 , з`ясувавши думки учасників судового провадження з приводу заявленого останнім клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 199 КПК України, яка регламентує порядок продовження строку тримання під вартою, покладає на слідчого, прокурора певні обов`язки, у тому числі, подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199).

Слідчий суддя, суд зобов`язані розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Таким чином, ст. 199 КПК України встановлює два процесуальних строки: 1) п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою; 2) строк розгляду клопотання слідчим суддею, судом, які є строками виконання обов`язку.

При цьому, передбачений наведеною вище статтею п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст. 199 КПК України не пов`язує обов`язок слідчого судді, суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням або ж взагалі повернути без розгляду прокурору.

Такі висновки повністю узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України (колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду) у справі № 263/15845/2019 (номер провадження 51-6165км19) від 08 квітня 2020 року.

Таким чином, доводи сторони захисту, що порушення прокурором передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України п`ятиденного строку для подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 дні, є підставою для повернення вказаного клопотання без розгляду, є хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та суперечать викладеним у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2020 року висновкам, на яку посилався захисник ОСОБА_13 .

За наведених вище підстав, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_13 про повернення прокурору поданих ним клопотань про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без розгляду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи подані прокурором ОСОБА_5 клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в рамках даного кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в обґрунтування поданих клопотань прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, у період з 09 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року у співучасті із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , організованою групою, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, а саме готування до злочину втечі з-під варти, особи, яка перебуває в попередньому ув`язненні, а саме підозрюваного ОСОБА_6 , що утримувався у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4», вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому організованою групою, а на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 у вчиненні 18 лютого 2020 року біля будинку АДРЕСА_8 , організованою групою, спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 146 КК України, а саме нападу на громадянку ОСОБА_18 , з метою заволодіння її майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому організованою групою та незаконному позбавленні волі та викраденні людини потерпілої ОСОБА_18 , вчиненому з корисливих мотивів, організованою групою, та вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у незакінченому замаху на вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_18 , обмеження свобод цієї особи, з погрозою вбивства, що завдало б майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, за вчинення яких законом передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

За наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора, продовжують існувати враховані при подальшому продовженні ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_18 , адже обізнаний про анкетні данні та адреси роботи і місця проживання останньої, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що свідчить наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_6 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4», тобто у вчиненні злочину метою якого було перешкоджання кримінальному провадженню чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Разом із цим, прокурор посилався на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, які продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_10 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність утримання обвинуваченого ОСОБА_10 саме в умовах ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, прокурор посилався на те, що під час досудового розслідування постановою слідчого відносно ОСОБА_10 застосовані заходи безпеки у зв`язку із тим, що останній співпрацював з органом досудового розслідування, які до теперішнього часу не скасовані.

Також, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора, продовжують існувати враховані при подальшому продовженні ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_18 адже обізнаний про анкетні данні та адреси роботи і місця проживання останньої та може впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Поряд із цим, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_12 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, у тому числі, і за розбійний напад, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_12 , як схильну до вчинення злочинів.

При цьому, прокурор посилався на те, що раніше зазначені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_12 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Також, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора, продовжують існувати враховані при подальшому продовженні ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_18 адже обізнаний про анкетні данні та адреси роботи і місця проживання останньої та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Разом із цим, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_14 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів середньої тяжкості та тяжкого умисного злочину, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_14 , як схильну до вчинення злочинів.

При цьому, прокурор посилався на те, що ризики, які раніше ним зазначались про обранні запобіжного заходу та подальшого його продовження, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_14 є недоцільним и не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Також, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора, продовжують існувати враховані при подальшому продовженні ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_18 адже обізнаний про анкетні данні та адреси роботи і місця проживання останньої та може впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Окрім цього, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_16 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_16 , як схильну до вчинення злочинів.

При цьому, прокурор посилався на те, що раніше зазначені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_16 є недоцільним и не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Разом із цим, на письмові заперечення захисника ОСОБА_13 та додані до заперечень копії начебто матеріалів досудового розслідування, прокурор ОСОБА_5 зауважив, що стороною обвинувачення матеріали досудового розслідування даного кримінального провадження суду для дослідження не надавалися, особисто до нього, як до прокурора, захисник ОСОБА_13 із проханням про надання для ознайомлення матеріалів досудового розслідування не звертався, а тому залишається не зрозумілим які саме копії матеріалів надані стороною захисту до заперечень і у який спосіб останній їх отримав, а тому такі матеріали не можуть бути прийняті до уваги.

Окрім того, прокурор ОСОБА_5 звернув увагу колегії суддів і на те, що питання наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 досліджувалося під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно останніх, за результатами якого слідчим суддею ухвалене відповідне рішення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 подав письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив у задоволенні цього клопотання відмовити з тих підстав, що стороною обвинувачення до клопотання не додано жодних доказів на підтвердження існування обґрунтованої підозри та заявлених ризиків, а також неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. На думку захисника, під час досудового розслідування докази на підставі яких його підзахисного повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованих злочинів, були зібрані органом досудового розслідування з порушенням норм кримінального процесуального закону і, як наслідок, є недопустимими, зокрема, в матеріалах досудового розслідування наявні дві заяви від потерпілої, які містять суперечливі покази потерпілої, що викликає певні сумніви у їх правдивості, у протоколі обшуку автомобіля поняті, за участю яких проводився обшук, є студентами юридичної академії, а, отже, є поліцейськими, тобто зацікавленими особами, протоколи слідчих експериментів не містять жодних характеристик технічних засобів фіксації, окрім слів «відеокамеру Ранасонік» без жодних даних для ідентифікації їх моделі та серійного номеру, під час вилучення майна в обвинувачених слідчим проігноровані вимоги п. 10 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах та іншого майна органами дізнання, попереднього слідства та суду від 27 серпня 2010 року, а також виходячи з наявної в матеріалах досудового розслідування роздруківки контакту (розмови) між обвинуваченими та потерпілою вбачається, що жодних вимог про передачу грошей та жодних погроз застосування насильства небезпечного для життя останньої висловлено не було, що свідчить про наявність у діях його підзахисного лише складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а не тих злочинів, що інкримінуються. На підтвердження своїх доводів надав копії матеріалів досудового розслідування, посилаючись на те, що отримав ці копії від інших захисників.

Окрім цього, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведена відповідними доказами наявність існування заявлених ризиків і є лише припущенням прокурора, як і не доведена неможливість застосування більш м`яких запобіжних засобів, ніж тримання під вартою, тим паче, що ОСОБА_12 раніше застосовані до нього запобіжні заходи не порушував.

За наведених ним підстав просив у задоволенні поданого прокурором ОСОБА_5 клопотання про продовження його підзахисному ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав позицію свого захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_17 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на не доведення прокурором заявлених у клопотанні ризиків та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_16 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та, у свою чергу, подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні, не оспорюючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, заперечував проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного, посилаючись, що заявлені прокурором ризики вже втратили актуальність. Просив змінити застосований до його підзахисного запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив змінити застосований до нього під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_15 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на не доведення заявлених прокурором ризиків та просив змінити застосований до його підзахисного запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив змінити застосований до нього під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та їх захисники залишили вирішення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на розсуд суду.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти залишення ОСОБА_10 в умовах ізолятору тимчасового тримання, у разі задоволення клопотання прокурора про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважав за доцільне тримати його під вартою на загальних умовах.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, під час досудового розслідування на підставі ухвал Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року (справа №202/4222/20, провадження №1-кс/202/5201/2020, №1-кс/202/5203/2020, №1-кс/202/5198/2020, №1-кс/202/5200/2020) застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжено до 18 серпня 2020 року, який в подальшому ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська був неодноразово продовжений.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при подальшому продовженні ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років позбавлення волі, при цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_10 переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_18 , адже він обізнаний про анкетні данні та адреси роботи і місця проживання останньої, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що свідчить наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_6 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4», тобто у вчиненні злочину метою якого було перешкоджання кримінальному провадженню чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

При цьому, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_10 застосовані заходи безпеки у зв`язку з тим, що останній співпрацював з органом досудового розслідування, а тому вважає за доцільне визначити тримання останнього під вартою в умовах ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при подальшому продовженні ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачені обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років позбавлення волі, при цьому, судом враховуються дані про особи обвинувачених, які не мають міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимі за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати їх особи, як схильні до вчинення злочинів.

Також колегіє судів приймається до уваги рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic» № 31315/96 від 25.04.2000) та «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), а отже, наведені дані про особи обвинувачених в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_18 , адже вони обізнані про анкетні данні та адреси роботи і місця проживання останньої, а також можуть впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом навмисного затягування судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинувачених постійного місця роботи та джерела доходу та наявність непогашених судимостей за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 інкримінованих правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальнодоступних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме такий запобіжний захід є співмірним у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити строком на 60 днів до 13 травня 2021 року.

У той же час, оцінюючи доводи захисника ОСОБА_13 стосовно необґрунтованості підозри його підзахисного у вчиненні інкримінованих злочинів з тих підстав, що наявні в матеріалах досудового розслідування докази на підставі яких останнього повідомлено про підозру, зібрані органом досудового розслідування з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому є очевидно недопустимими, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та не приймає їх до уваги, оскільки, по-перше, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості та взаємозв`язку між собою для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, тим більше, що такі докази ще не досліджувалися у судовому засіданні, а лише вирішує питання про наявність обґрунтованої підозри, по-друге, питання про наявність обґрунтованої підозри обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 було предметом дослідження під час застосування відносно підозрюваних запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за результатами якого слідчим суддею постановлено відповідне рішення, яке є чинним, і після цього повідомлення про підозру відносно вказаних осіб не змінено.

Доводи захисника ОСОБА_13 стосовно не доведення прокурором ОСОБА_5 заявлених у клопотання ризиків, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги з наведених вище у цьому рішенні мотивів.

В запереченнях містяться також інші аргументи сторони захисту, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007 § 30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.94, N 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява N 4909/04, § 58).

Вирішуючи заявлені обвинуваченим ОСОБА_16 , обвинуваченим ОСОБА_12 та його захисником ОСОБА_13 клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів виходить з наступного.

Так, обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_17 підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання на домашній арешт та просили його задовольнити. В обґрунтування поданого клопотання посилалися на недоведеність відповідними доказами заявлених прокурором ризиків і на те, що сама по собі тяжкість інкримінованих злочинів не може слугувати підставою для тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_13 підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, під час розгляду якого просили допитати у якості свідка цивільну дружину ОСОБА_12 ОСОБА_19 на підтвердження наявності у останнього міцних соціальних зв`язків.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_12 просив врахувати, що до арешту на протязі 4 місяців він проживав із цивільною дружиною ОСОБА_19 за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_9 та обрати домашній арешт за цією адресою.

Поряд із цим, захисник ОСОБА_13 також просив врахувати колегію суддів, що його підзахисний утримується у нелюдських умовах, які принижують гідність, надавши інформацію за підписом виконуючого обов`язки першого заступника начальника ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», отриману на його запит, з якої вбачається, що ОСОБА_12 утримується в камері № 869, жилою площею 14,2, яка розрахована на 5 осіб, та в якій утримується 4 особи.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотань обвинуваченого ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу з тримання на домашній арешт з підстав, наведених ним у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи доводи сторони захисту необґрунтованими та безпідставними. Окрім того, вважав недоцільним проведення допиту свідка ОСОБА_19 , адже факт спільного проживання обвинуваченого із вказаною особою на протязі 4 місяців не може бути визнаний цивільним шлюбом і не свідчить про наявність у ОСОБА_12 міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та їх захисники не висловили заперечень проти заявлених клопотань, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та їх захисники залишили вирішення заявлених клопотань на розсуд суду.

З урахуванням думки учасників судового провадження, в рамках розгляду заявленого обвинуваченим ОСОБА_12 та його захисником ОСОБА_13 клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, допитана ОСОБА_19 , яка пояснила, що знайома із ОСОБА_12 с 1997 року, з 1997 по 1998 рік вони зустрічалися та мали романтичні відносини, після розійшлися і не бачилися тривалий час. З квітня 2018 року між ними відновилися відносини, з жовтня 2019 року на протязі чотирьох місяців вони проживали разом - то за її місцем мешкання, то за місцем мешкання ОСОБА_12 . Вказала, що їй відомо про наявність у ОСОБА_12 судимостей. Просила обрати відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання, посилаючись на те, що останній буде під її наглядом, оскільки вона має вплив на нього і може втримати від вчинення нових злочинів, а також він може працевлаштується до її знайомого. При цьому, не могла вказати причини її впевненості у тому, що вона дійсно має вплив на обвинуваченого і може втримати останнього від вчинення злочинів, як і не змогла вказати чому раніше не змогла втримати ОСОБА_12 від вчинення кримінальних правопорушень, за які останній був засуджений та відбував покарання.

Отже, на думку колегії суддів, не є переконливими та достатніми пояснення ОСОБА_19 , яка вказує, що є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_12 , має на нього позитивний вплив і зможе втримати від вчинення нових кримінальних правопорушень у разі застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт за місцем її проживання, оскільки, факт спільного проживання на протязі 4 місяців без ведення спільного господарства не може розглядатися, як цивільний шлюб, а впевненість ОСОБА_19 , що вона має вплив на ОСОБА_20 , з яким тривалий час не спілкувалася, і відновила відносини лише у 2018 році, проте може втримати обвинуваченого від вчинення нових злочинів, викликає певні сумніви, адже судом встановлений той факт, що обвинувачений починаючи з 2003 року був неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних злочинів.

Окрім того, посилання захисника ОСОБА_13 на те, що його підзахисний ОСОБА_12 утримується у нелюдських умовах, як на підставу для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що з наданої стороною захисту на підтвердження цих доводів інформації за підписом виконуючого обов`язки першого заступника начальника ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», не вбачається, що ОСОБА_12 утримується у таких умовах, натомість вказано, що останній тримається у камері № 869, жилою площею 14,2, яка розрахована на 5 осіб, в якій утримується 4 особи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлене обвинуваченим ОСОБА_12 та його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з наведених ними підстав є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Поряд із цим, посилання обвинуваченого ОСОБА_16 на недоведеність відповідними доказами заявлених прокурором у клопотання ризиків, як на підставу для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті до уваги з наведених вище у цьому рішенні мотивів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлене обвинуваченим ОСОБА_16 клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з наведених ними підстав є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 314-315, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 про повернення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 травня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою, є 13 травня 2021 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 травня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою, є 13 травня 2021 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 у запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 травня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 під вартою, є 13 травня 2021 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 травня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 13 травня 2021 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 14 годині 00 хвилин 19 березня 2021 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3