У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0005693

за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 121, ст. 118 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

представник потерпілої ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнаний невинуватим та виправданий у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ст. 118 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що вирок є незаконним через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд першої інстанції свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_6 побудував на достатньо не перевірених доказах, яким не дав належної правової оцінки, неправильно оцінив надані стороною обвинувачення докази.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що зазначені у обвинувальному акті обставини завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 підтверджуються дослідженими в суді висновком експерта №2362 від 27.11.2015 та висновком комісійної експертизи №12-к від 23.03.2018, з п. 8 якої слідує, що усі ушкодження, які мають місце на тілі потерпілого ОСОБА_10 , могли виникнути від одного удару алюмінієвою трубою від пилососа по руках потерпілого, 6-7 ударів дерев`яною ніжкою від стола по руках і ногах потерпілого, один з яких влучив в обличчя потерпілого.

Зазначає, що у вироку наведено відомості, які не відповідають дійсності та матеріалам кримінального провадження. А саме, що прокурором відповідно до обвинувального акта від 13.07.2018, підтримується обвинувачення ОСОБА_6 у завданні потерпілому ОСОБА_10 1-2 ударів алюмінієвою трубою та 6-7 ударів дерев`яною ніжкою стола 20.10.2015 у період з 21 до 23 години ночі, а про обставини завдання тілесних ушкоджень діями обвинуваченого ОСОБА_6 , а також про дії обвинуваченого стосовно нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (ударів) 21.10.2015 сторона обвинувачення не вказує. Вважає, що таке твердження суперечить змісту обвинувального акта, затвердженого 13.07.2018, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 у період часу з 18:00 години 20.10.2015 до ранку, близько 9:00 години 21.10.2015.

На думку апелянта, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений ОСОБА_6 наносив потерпілому ОСОБА_10 удари виключно в вечірній та нічний час - в період з 20 до 23 години 20.10.2015, та про відсутність ОСОБА_6 в квартирі ОСОБА_10 у період з 08:32 год. до 10:00 год. 21.10.2015, оскільки судом не наведено належних та допустимих доказів таких обставин.
Висновок про відсутність ОСОБА_6 в квартирі ОСОБА_10 у період з 08:32 год. до 10:00 год. 21.10.2015 ґрунтується виключно на показаннях самого ОСОБА_6 та показаннях свідка сторони захисту ОСОБА_11 , які отримано з порушенням вимог КПК України, та які є недопустимим доказом, оскільки стороні обвинувачення відповідно до вимог ч. 9, 11 ст. 290 КПК України відкриття матеріалів щодо вказаного свідка не здійснювалось, у ході досудового розслідування клопотань про допит свідка ОСОБА_11 не надходило.

Вказує, що показання ОСОБА_6 щодо моменту залишення ним квартири потерпілого, суперечать показанням свідка ОСОБА_12 , який стверджував, що зранку 21.10.2015 він до квартири ОСОБА_10 не заходив, обвинуваченого не будив, і взагалі з ОСОБА_6 21.10.2015 не зустрічався.

Зазначає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у вироку не наведено мотивів, з яких відкинуті надані стороною обвинувачення письмові докази. Так, судом першої інстанції не відображено у вироку та не надано належної правової оцінки наступним доказам: протоколу огляду місця події від 21.10.2015 за місцем виявлення трупа ОСОБА_10 ; висновку судово-медичної експертизи №2362 від 27.11.2015, відповідно до якого визначено тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_10 , оскільки у вироку суд посилається на неіснуючий висновок експерта № 2363; висновку судово-психіатричної експертизи №584 від 16.12.2015; висновку судово-імунологічної експертизи від 20.11.2015 №713.

Також зазначає, що у ході судового розгляду з метою роз`яснення своїх висновків, судом 21.09.2017 було допитано експерта ОСОБА_13 та 03.10.2018 експерта ОСОБА_14 , однак надані ними показання суду не відображено у вироку та не викладено мотивів, з яких судом вказані докази не взято до уваги.

На думку апелянта, надані стороною обвинувачення докази судом першої інстанції оцінено неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, частина із них взагалі не знайшли свого відображення у вироку, внаслідок чого суд дійшов невірного висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Зважаючи на неповноту дослідження судом першої інстанції обставин, на які можуть посилатися учасники судового провадження, що полягає у поверховій їх оцінці, ненаданні оцінки дослідженим доказам у їх сукупності, просив в ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується прокурором у тому, що у період часу, починаючи приблизно з 18:00 год. 20.10.2015 до ранку, близько 9:00 год. 21.10.2015, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані необхідної оборони, намагаючись захиститись від спроби ОСОБА_10 нанести йому удар гострою частиною викрутки в область грудної клітини, маючи при цьому можливість відвернути і припинити посягання на його адресу у інший спосіб або уникнути протиправних суспільно-небезпечних посягань, діючи з раптовим умислом, усвідомлюючи, що його дії явно не відповідають небезпечності посягання та обстановці захисту, оскільки ОСОБА_10 самостійно рухався дуже повільно, про що ОСОБА_6 було достовірно відомо, не оцінив небезпечність посягання, перевищив межі необхідної оборони, та наніс алюмінієвою трубою від пилососа один удар в область верхніх кінцівок потерпілого, а потім почав наносити удари по верхніх та нижніх кінцівках потерпілого дерев`яною ніжкою від стола.

В результаті отриманих ударів, 21.10.2015, близько 10:40 год лікарі швидкої медичної допомоги констатували смерть потерпілого ОСОБА_10 , яка настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді переломів кісток склепіння черепа, крововиливів під павутинну оболонку, переломів ребер справа та зліва з розвинутим травматичним шоком.

Дії ОСОБА_6 прокурором кваліфіковано за ст.118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Потерпіла ОСОБА_15 підтримала первісно висунуте обвинувачення, що 20.10.2015 в післяобідній час, ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі потерпілого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , руками наніс ОСОБА_10 декілька ударів по тілу та голові. Потім ОСОБА_6 заспокоївся вийшов з квартири та пішов за горілкою. Через певний проміжок часу в цей же день ОСОБА_6 повернувся до квартири потерпілого ОСОБА_10 , де продовжив вживати алкогольні напої з потерпілим ОСОБА_10 та його знайомими, які на час приходу ОСОБА_6 перебували в квартирі ОСОБА_10 .

Близько 21:00 години, ОСОБА_6 , у ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, продовжуючи реалізовувати умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, наніс декілька ударів по тілу ОСОБА_10 металевою трубою від пилососа, в результаті чого палиця зігнулась.

Потім ОСОБА_6 схопив дерев`яну ніжку від стола та почав нею наносити численні удари по голові, рукам, ногам та тілу потерпілого ОСОБА_16 , який лежав на ліжку та намагався захиститись від ударів руками. Вищевказаними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 ушкодження у вигляді 3 крововиливів на внутрішній поверхні верхньої губи, нижньої губи по центру та справа; 2 синців та на тлі одного з них садна в лобній області зліва; 8 саден в лобній області справа, в щічній справа, у зовнішнього кута правого ока, у правого кута рота; синця та його тлі двоє саден в області підборіддя справа; рани в правій виличній області; рани лобно-тім`яній області по центру та рани в лобній області зліва на межі волосистої частини голови; синця та на його тлі садна на передній поверхні грудної клітки в верхній третині в проекції яремної вирізки та грудино-ключичного суглобу зліва; 2 синців на передній поверхні грудної клітки в середній третині зліва від передньої серединної лінії, по середньо-ключичній лінії справа у верхній третині; синця на лівій боковій поверхні грудної клітки в середній третині; множинних (не менш 14) поширених синців та на їх тлі множинних (не менш ніж 34) саден на зовнішній поверхні правого плечового суглобу, зовнішній та передній поверхні правого плеча в середній третині, поверхні правого ліктьового суглобу, правого передпліччя у верхній, середній та нижній третині, тильній поверхні правої кисті, задній поверхні передпліччя у середній та нижній третині, передній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, тильній поверхні лівої кисті у основи основної фаланги 2 пальця, зовнішній та передній поверхні правого стегна у верхній та середній третині, передній поверхні правого колінного суглобу, внутрішній стороні лівого колінного суглобу, передній та зовнішній поверхні правої гомілки у верхній, середній та нижній третині, передній та зовнішній поверхні гомілки у середній третині, тильній поверхні обох стоп; 2 ран на внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу; рани на внутрішній з переходом на долонну поверхню 5 пальця правої кисті; 2 крововиливів в лобно-тім?яній області по центру та лобній області зліва в м`яких тканинах голови; повного(вдавленого) перелому кісток склепіння черепа в лобній області по центру; крововиливів під павутинну оболонку мозку по зовнішній поверхні обох лобних часток; повних переломів 3 ребра по середньоключичній лінії справа, 5 ребра по передній паховій лінії зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта бюро судово-медичних експертиз Миколаївської області від 27.11.2015 за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 .

Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 був живий та розмовляв з людьми, які знаходились в квартирі. Наступного дня, 21.10.2015, близько 10:40 годин, лікарі швидкої медичної допомоги констатували смерть потерпілого ОСОБА_10 , яка настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді переломів кісток склепіння черепа, крововиливів під павутинну оболонку мозку,переломів ребер справа та зліва з розвинутим травматичним шоком.

Ці дії ОСОБА_6 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, тобто як умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України та за ч. 2 ст.121 КК України не знайшло свого підтвердження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що 20.10.2015 в період з 21 до 23 години ночі, ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_10 1-2 удари алюмінієвою трубкою та 6-7 ударів деревяною ніжкою стола. Інших обставин завдання потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень діями обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Суд першої інстанції послався на висновок експерта №2362 від 27.11.2015, та висновок комісійної експертизи №12-к від 23.03.2018 про те, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді переломів кісток склепіння черепа, крововиливів під павутинну оболонку, переломів ребер справа та зліва з розвинутим травматичним шоком. Морфологічні особливості тілесних ушкоджень, що були виявлені на тілі потерпілого, можуть вказувати на те, що всі ушкодження утворились за короткий проміжок часу, обчислюваний від декількох хвилин до декількох десятків хвилин, не виключено до двох годин до настання смерті.

Суд зазначив, що потерпіла ОСОБА_17 пояснила, що коли 21.10.2015 о 10.00 год. вона прийшла до свого батька ОСОБА_10 , він був ще живий. За такого, смерть потерпілого ОСОБА_10 наступила в проміжку часу між 10 год. 32 хв. 21.10.2015 - час, коли потерпіла ОСОБА_17 викликала швидку, та 10 год. 40 хв. 21.10.2015, - час коли лікарі швидкої допомоги констатували смерть потерпілого. Тому, згідно висновків експертів, тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого, мали бути нанесені в період з 8 год. 32 хв. до 10 год. 32 хв. 21.10.2015.

Проте, як зазначив суд першої інстанції, про дії обвинуваченого стосовно нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень 21.10.2015 ні прокурор, який підтримує обвинувачення за ст.118 КК України, ні потерпіла ОСОБА_15 , яка підтримує обвинувачення за ч. 2с т.121 КК України, не вказують.

Обставини умисних дій обвинуваченого щодо нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в період з 8 год. 32 хв. до 10 год. 21.10.2015 не встановлено і судом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що тілесні ушкодження, що були нанесені діями обвинуваченого у вигляді 6-7 ударів алюмінієвою трубою та деревяною ніжкою стола у вечірній час доби 20.10.2015 не спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 , оскільки тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, згідно висновку експерта №2362 від 27.11.2015, були нанесені потерпілому не більше ніж за дві години до смерті потерпілого, тобто в період з 8 год. 32 хв. до 10 год. 00 хв. 21.10.2015.

Також суд першої інстанції зазначив, що в той час, коли потерпілому були завдані тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, тобто в період з 8 год. 32хв. до 10 год. 00 хв. 21.10.2015, обвинувачений ОСОБА_6 знаходився поза межами квартири потерпілого, а тому не міг вчинити тих дій, якими потерпілому були завдані тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про виправдання ОСОБА_6 за ст. 118, та за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу та просив вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку представника потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав доводи прокурора, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які вважали подану апеляційну скаргу необґрунтованою та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, суд дійшов такого.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за висунутими обвинуваченнями, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять, що дії, якими потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер, були вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 .

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України фактично не мотивував прийняте рішення, а його висновки містять суттєві протиріччя.

Є слушними доводи прокурора, що судом першої інстанції у вироку не наведено мотивів, з яких відкинуті надані стороною обвинувачення письмові докази.

Так, у вироку не відображено та не надано належної правової оцінки таким доказам: протоколу огляду місця події від 21.10.2015 за місцем виявлення трупа ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 ; висновку судово-медичної експертизи №2362 від 27.11.2015; висновку судово-психіатричної експертизи №584 від 16.12.2015; висновку судово-імунологічної експертизи від 20.11.2015 №713.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ході судового розгляду допитано експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , пояснення яких у вироку не наведено, та не викладено мотивів, з яких судом вказані пояснення не взято до уваги.

У вироку судом першої інстанції наведено відомості, які не відповідають фактичним обставинам та матеріалам кримінального провадження, а саме, що прокурором відповідно до обвинувального акта від 13.07.2018, висунуто обвинувачення ОСОБА_6 у завданні потерпілому ОСОБА_10 1-2 ударів алюмінієвою трубою та 6-7 ударів дерев`яною ніжкою стола 20.10.2015 у період з 21 до 23 години, а про інші обставини завдання потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень 21.10.2015 сторона обвинувачення не вказує.

Проте, таке твердження суперечить змісту обвинувального акта від 13.07.2018, в якому зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 у період часу з 18:00 години 20.10.2015 до ранку, близько 9:00 год, 21.10.2015.

Зробивши висновок, що обвинувачений ОСОБА_6 наносив потерпілому ОСОБА_10 удари виключно в вечірній та нічний час - в період з 20 до 23 години 20.10.2015, суд першої інстанції не навів належних та допустимих доказів на підтвердження цих висновків.

Окрім того, суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , навівши їх показання, але взагалі не проаналізував ці показання, не з`ясував, чи спростовують або чи доводять їх показання висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.

Також, суд першої інстанції в обгрунтування вироку послався на ряд письмових доказів, зокрема на дані протоколу слідчого експерименту від 22.10.2015 за участю ОСОБА_19 , протоколу слідчого експерименту від 12.01.2016 за участю свідка ОСОБА_12 , висновку судово-медичної експертизи №2363 від 27.11.2015, висновку судово-медичної експертизи № 12-К від 23.03.2018, висновку експерта №905 від 24.11.2015 та інших експертиз.

При цьому, перелічив ці докази та навів їх зміст, але їх не проаналізував.

Отже, докази, надані стороною обвинувачення, судом першої інстанції оцінено неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, частина із них взагалі не знайшли свого відображення у вироку.

З огляду на наведене, суд позбавлений процесуальної можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції, які викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України щодо наведення підстав для виправдання обвинуваченого та наведення мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку із ненадання судом оцінки усім наявним доказам, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення у відношенні ОСОБА_6 , оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції.

Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Тому вирок підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно прийняти рішення, виходячи з меж висунутого обвинувачення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_20 -Губарєва