Справа № 201/5322/21
Провадження № 1-кс/201/1665/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , з секретарем: ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 розглянувши у закритому судовому засіданні, внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000069 від 22 листопада 2012 року, клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , переслідуючи мету збагачення, шляхом вчинення злочину, діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , скоїв корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, у грудні 2005 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що виявив в мережі «інтернет», підприємство TOB «Оптіма-Лізинг», яке є єдиним підприємством, що надає в прокат дорогі автомобілі, а саме автомобілі «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР».

Обговоривши отриману інформацію, співучасники вирішили використовувати дану обставину для здійснення злочину.

Збираючи свідчення, необхідні для вчинення злочину, співучасники встановили, що центральний офіс даного підприємства розташований у м. Київ, але є представництво в м. Дніпропетровську, через яке ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вирішили реалізувати злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння автомобілем.

Плануючи черговий злочин, але побоюючись відповідальності, а так само з метою відвести від себе підозри з боку правоохоронних органів і уникнути викриття, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 залучити третю особу, яка зможе укласти договір прокату автомобіля з підприємством TOB «Оптіма-Лізинг».

З цією метою ОСОБА_6 , запропонував залучити у злочинній діяльності ОСОБА_5 , з яким він раніше підтримував товариські відносини і який краще ніж будь-хто інший підходив для здійснення даного злочину, так як був громадянином іншої держави і проживав за межами України.

Отримавши згоду ОСОБА_5 , на участь у цьому злочині, тим самим, вступивши з ним у попередню змову, співучасники розробили більш детальний план, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР».

Так, ОСОБА_6 запропонував привласнити чужий паспорт громадянина України, в який вклеїти фотографію ОСОБА_5 з незначною зміною зовнішності і використовуючи комп`ютерну техніку, повністю виготовили підроблене водійське посвідчення, куди так само вклеїли фотографію ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_5 згідно відведеної йому ролі, повинен по підробленим документам оформити договір, заволодівши таким чином, автомобілем «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР». Гроші на оформлення договору прокату надані ОСОБА_6 .

Заволодівши, таким чином, автомобілем ОСОБА_5 , маючи погані навички водіння, повинен передати автомобіль ОСОБА_7 , який повинен переправити його в безпечне місце, тобто на одну із стоянок розташовану в м. Запоріжжя.

Діючи для досягнення спільної злочинної мети, будучи організатором злочину ОСОБА_6 , при невстановлених обставинах, привласнив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , в який була вклеєна фотографія ОСОБА_5 .

Для того, щоб автомобіль «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР», яким вони мали намір заволодіти був пригнаний з м. Києва у м. Дніпропетровськ, ОСОБА_6 на адресу підприємства TOB «Оптіма-Лізинг» відправив факсом ксерокопію підробленого паспорту на ім`я ОСОБА_10 , тим самим переконуючи представників підприємства нібито в щирих намірах взяти автомобіль в прокат.

Виконавши всі підготовчі дії, співучасники приступили до безпосередньої реалізації свого злочинного посягання.

23 грудня 2005 року зустрівшись у м. Запоріжжі і ще раз уточнивши деталі злочину ОСОБА_6 і ОСОБА_7 передали ОСОБА_5 , підроблені документи і гроші для оформлення договору.

Прибувши в м. Дніпропетровськ ОСОБА_5 попрямував в офіс підприємства TOB «Оптіма-Лізинг» розташованого по вул. Фучика, 5 надав представнику TOB «Оптіма-Лізинг» ОСОБА_11 підроблені документи на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , водійське посвідчення та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду.

ОСОБА_11 будучи впевненим у підробленні документів і не підозрюючи про обман, оформив договір прокату № від 23.12.2005 року на автомобіль «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР», НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 згідно з яким ОСОБА_5 отримав право користування автомобілем.

Заволодівши, таким чином, автомобілем «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР», ОСОБА_5 , діючи згідно заздалегідь обговореному плану, передав управління даним автомобілем ОСОБА_7 , який знаходився в безпосередній близькості підприємства TOB «Оптіма-Лізинг» після чого перегнав автомобіль у м. Запоріжжя, де залишив його на автостоянці.

Бажаючи отримати готівку за автомобіль 24 грудня 2005 року ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , і ОСОБА_5 перегнали автомобіль «ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР» у м. Дніпропетровськ, де продали його невстановленим особам, а вручені гроші поділили між собою в обумовлених заздалегідь частках.

Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 здійснили незаконне заволодіння транспортним засобом, що належить TOB «Оптіма- Лїзинг», вартістю 405 000,00 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом вчиненим організованою групою осіб.

05 лютого 2013 року складено повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Орган досудового розслідування вважає встановленими наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розсування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі вищезазначеного, слідчий за погодженням з прокурором просив надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 який відсутній за місцем мешкання та його місцезнаходження невідоме, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про те, що останній може переховуватись від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила суд надати дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку сторони обвинувачення, а також дослідивши зазначене клопотання та долучені до нього матеріали, суд доходить до таких правових висновків з наступних підстав.

Статтею 188 КПК України передбачено, що клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подане одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою, після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного до суду на підставі судового виклику, після неприбуття підозрюваного за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою і відсутності у слідчого судді на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю. Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що прокурор зобов`язаний додати до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

27 травня 2021 року стороною обвинувачення було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 . В той же день слідчий за погодженням з прокурором звернулись з даним клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_5 для участі в розгляді вищезазначеного клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КПК України, якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу, слідчий суддя приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 2 ст. 176 КПК України тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Нормами п. 1 ч. 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, якими встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При цьому, слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах доданих до клопотання наявне письмове повідомлення про підозру, складене слідчим без погодження з прокурором 05 лютого 2013 року, яким ОСОБА_5 на підставі достатніх доказів, повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у межах кримінального провадження № 0000069 від 22 листопада 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру не було вручено в день його складання слідчим або прокурором, про що свідчить відсутність підпису підозрюваного ОСОБА_5 у відповідному полі письмового повідомлення про підозру.

Згідно положень вищезазначеної статті, у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складання, таке повідомлення вручається у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Статтею 136 КПК України встановлено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.

Так в матеріалах доданих до клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу немає належного підтвердження отримання підозрюваним такого повідомлення про підозру або ознайомлення з його змістом іншим шляхом, а тому немає підстав вважати, що дане письмове повідомлення про підозру було вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. З цього слід зробити висновок, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_5 був повідомлений про підозру у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, як того вимагають положення ст. 42 КПК України щодо набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Крім того, наявне в матеріалах повідомлення про підозру складено з порушенням ст. 277 КПК України, так як складено слідчим без погодження з прокурором, більш того в зазначеному повідомлені про підозру наявні розбіжності в правовій кваліфікації кримінального правопорушення так як, у вступній частині зазначена кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України, в мотивувальній частині за ч. 2 ст. 189 КК України, а в резолютивній частині за ч. 3 ст. 289 КК України, що суперечить одне одному.

Разом з тим прокурором не було доведено, що зазначені у клопотанні обставини вказують на наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування чи суду, оскільки до матеріалів долучена тільки постанова про зупинення досудового розслідування, постанова про оголошення останнього у розшук та орієнтування особового складу про розшук ОСОБА_5 .

Крім того слід враховувати, що відповідно до ч. 5 ст. 280 КПК України після зупинення досудового розслідування допускається проведення слідчих (розшукових) дій, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного. Однак, в матеріалах цього клопотання відсутні будь-які підтвердження тому факту, що після зупинення досудового розслідування проводились хоча б які-небудь слідчі (розшукові) дії з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 .

За таких обставин слід зробити висновок, що слідчим до зупинення досудового розслідування як і після цього не було виконано всіх слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, проведення яких необхідне для встановлення місцезнаходження особи та здійснення його розшуку, а тому неможливо вважати, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування чи суду.

Також до поданого клопотання не надано належним чином завіреної копії постанови про відновлення досудового розслідування у зв`язку з чим, суд не може на законних підставах пересвідчитись у тому чи дійсно було відновлено досудове розслідування по даному кримінальному провадженню.

Отже, враховуючи, що під час розгляду клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу слідчим суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази не доводять обставини, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 190 КПК України, то слід вважати, що і наявність всіх інших обставин, передбачених частиною 4 ст. 189 цього Кодексу не може існувати, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України ініціювання застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом, зокрема наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, заборонено.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні цього клопотання, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 189 КПК України під час розгляду клопотання прокурором не було доведено, що зазначені у клопотанні обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою ОСОБА_5 , а також є достатні підстави вважати, що останній переховується від органів досудового розслідування чи суду та вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132,176-178, 187-190, 194, 309, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1