Справа №639/8429/20
Провадження №1-в/639/41/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представників ДУ «ХВК (№18)» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції провадження за поданням Державної установи «Холодногірська виправна колонії( №18)» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський Харківської області, громадянина України, проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.09.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 звернулась адміністрація ДУ «Холодногірська виправна колонії (№18)».

У судовому засіданні представник ДУ «ХВК (№18)» ОСОБА_5 та прокурор проти задоволення подання заперечували, посилаючись на те, що засуджений фактично не працює, окрім заохочень мав також і стягнення, які не погашено у встановленому законом порядку, останні два стягнення було застосовано до засудженого вже після направлення до суду відповідного подання, а отже, ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав вимоги подання та просив його задовольнити.
В судовому засіданні 07.04.2021р. представник ДУ «ХВК (№18)» ОСОБА_6 вважав, що подання необхідно залишити без розгляду, адже на теперішній час адміністрація колонії його не підтримує.

Проте, виходячи з того, що подання було внесене начальником ДУ «ХВК (№18)» за результатами розгляду відповідного питання на засіданні комісії ХВК-18 щодо розгляду матеріалів про умовно дострокове звільнення засуджених, погоджене спостережною комісією, на переконання суду у представника ОСОБА_6 відсутнє повноваження щодо відкликання поадання, а тому воно підлягає вирішенню по суті.
Вислухавши прокурора, представників ХВК №18, пояснення засудженого, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. ч.2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання,яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та ставлення до праці засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка двічі до цього притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.09.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 26.03.2018р., кінець строку 26.03.2022 року.
Як вбачається з характеристики, доданій до подання та матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 26.03.2018р. За час тримання у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень не мав.
З 04.10.2018р. року перебуває в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризується посередньо, має три заохочення, порушення режиму тримання допускав, за що має два стягнення, одне з яких не погашено у встановленому законом порядку.

Раніше розглядався на комісії установи 21.08.2019 року на комісії установи розглядалось питання щодо застосування ст.100 - 101 КВК України. Рішенням комісії установи засудженому відмовлено у застосуванні ст. 100, 101 КВК України.(Протокол №33)

26.03.2020 року на комісії установи розглядалось питання щодо застосування ст.82 КК України. Рішенням комісії установи засудженому відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України. (Протокол №17).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
При цьому ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності (ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України), звільнявся від відбування покарання за їх вчинення з іспитовим строком та в подальшому вчинив більш тяжкий умисний корисливий злочин, за який на теперішній час відбуває покарання, що свідчить про стійку антисоціальну настанову ОСОБА_4 на скоєння злочинів, динаміку щодо вчинення більш тяжких злочинів та низьку ефективність застосування до ОСОБА_4 заохочувальних заходів.
Крім того, після направлення подання до суду за порушення режиму відбування покарання на ОСОБА_4 було накладено стягнення 06.01.2021р. та 10.03.2021р.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що він має стягнення яке не погашено у встановленому законом порядку, а тому в задоволення подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання Державної установи «Холодногірська виправна колонії (№18)» про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1