Справа № 466/9722/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0002262 від 16.10.2020 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Дрогобицького району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою,неодруженого, непрацюючого, раніше згідно ст.89 КК України несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 , 16.10.2020 приблизно о 02.00год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на балконі квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, відштовхнув потерпілого ОСОБА_5 , після чого, відкрито заволодів гаманцем чорного кольору із його вмістом, а саме банківською картою банку «Приват Банк», двома ID-картами, одна видана на ім`я ОСОБА_5 , друга ОСОБА_6 та грошовими коштами в сумі 500гривень та із лівої кишені куртки мобільний телефон марки Samsung G7+, золотистого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_1 , із абонентським номером оператора «Київстар» НОМЕР_2 , після чого із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просить його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, будь-яких претензій до ОСОБА_4 не має, покладається при винесені вироку на розсуд суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Оцінюючи показання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України, оскільки своїми умисними діями він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, однак судимість відповідно до ст.89 КК України погашена, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано злочин у виді громадських робіт.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1