Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3391/16-к
Провадження № 1-кп/490/426/2016
У Х В А Л А

16 липня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінального провадження № 0000635, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ташкенті Узбецької РСР, є громадянином Узбекистану, раніше не судився, наразі постійного місця проживання не має

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. В порядку частини 3 статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України судом поставлене питання щодо доцільності подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

2. Прокурор просив про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, спираючись про те, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання заперечував, спираючись про те, що наразі вина обвинуваченого не доведена, більше того - судом досліджені майже усі наявні у справі докази, але жоден з них фактично посилань про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину не містить.

Вказував захисник й про те, що наразі обвинувачений перебуває під вартою протягом тривалого проміжку часу, що, на думку захисника, не є сумісним із вимогою про розумність строку судового розгляду та тримання осіб під вартою.

Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, позицію свого захисника підтримав

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. 08 квітня 2016 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що на ґрунті неприязних відносин вбив ОСОБА_6 ..

3. В межах цього кримінального провадження протягом періоду з 12 лютого 2016 року до 27 березня 2017 року ОСОБА_4 утримувався під вартою; ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 березня 2017 року обраний відносно нього запобіжний захід був змінений на домашній арешт.

Підставою такого стали тривале перебування обвинуваченого під вартою та неможливість організації участі перекладача з вказаної на той час обвинуваченим мови - узбекської - на українську.

4. Протягом періоду з 19 червня 2017 року до 11 квітня 2019 року ОСОБА_4 у судові засідання, зокрема, маючи обов`язок щодо періодичної явки до помічника судді, не з`являвся, місце свого перебування змінив, з огляду на що перебував у розшуку.

5. В зв`язку з таким ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 квітня 2019 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2019 року включно.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва цей строк був продовжений, востаннє - ухвалою від 20 травня 2021 року - до 18 липня 2021 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії суд виходили з того, що існує ризик, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та продовжити вчиняти злочини.

6. Наразі до завершення розгляду кримінального провадження залишилось допитати низку свідків, які не з`являються у судове засідання протягом тривалого проміжку часу.

7. Обвинувачений є громадянином республіки Узбекістану; постійного місця проживання як у місті Миколаєві, так й взагалі на території України не має, родини або постійного місця роботи також не має.

8. Наразі на території України запроваджені карантинні заходи з метою запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Цими заходами застосовані заходи передбачають певні обмеження, які у сукупності суттєво ускладнюють як можливість оперативної організації та проведення судових засідань, так й можливості виконання особами, які беруть участь у судовому розгляді, їх процесуальних обов`язків та реалізацію ними їх процесуальних прав.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що клопотання про продовження строку тримання особи під вартою у разі, якщо справа розглядається колегією суддів, може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.

2. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

3. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

4. Відповідно до частини 3 статті 29 Кримінального Процесуального Кодексу України, зокрема, суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

1. Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд перш за все відзначає, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення наразі може бути перевірене судом, та судом вживаються необхідні заходи задля проведення такої перевірки.

До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що, висуваючи ОСОБА_4 обвинувачення, органи досудового розслідування діяли упереджено.

2. Щодо наявності передбачених законом ризиків суд відзначає таке.

2.1 Поведінка обвинуваченого поза розумним сумнівом доводить, що він може переховуватись від суду.

Так, наведені вище обставини справи доводять, що обвинувачений завдяки його позиції у справі, яку, до речі, не можливо визнати процесуально обґрунтованою, був звільнений з-під варти, проте використав цю обставину для того, щоб зникнути та протягом тривалого проміжку часу уникати суду.

2.2. Обґрунтованість висунутого ОСОБА_4 обвинувачення свідчить також про те, що він може продовжити вчиняти злочини, адже він обвинувачується у вчиненні злочину, мотиви якого наразі не можуть бути логічно пояснені, а за такого - належним чином обмежені.

3. Щодо можливості запобігти цим ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, суд відзначає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, вдався до ухилення від суду.

Таке само по собі унеможливлює забезпечення його належної процесуальної поведінки інакше, як шляхом його утримання під вартою.

До того ж, відсутність в обвинуваченого постійного місця проживання фактично позбавляє суд можливості обрати відносно нього альтернативні запобіжні заходи, оскільки він не може надати "достатніх гарантій" явки у судове засідання.

Більше того, запроваджені на цей час карантинні обмеження фактично унеможливлюють контроль за поведінкою обвинуваченого у разі його звільнення з-під варти.

4. Міркування захисту, висновків суду про наявність передбачених законом ризиків та можливість запобігти ним лише шляхом тримання обвинуваченого під вартою не спростовують.

Таке у сукупності доводить, що запобігти передбаченим законом ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії обраного відносно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб - до 13 вересня 2021 року включно.
2.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =