Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 червня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ОСОБА_4 , матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000553 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, цивільний позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_5 500 гривень моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовити.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Позов потерпілого задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 9000 (дев`ять тисяч) грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., а всього стягнуто 10000 (десять тисяч) грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що даний вирок за призначеним покаранням є надто суворим та підлягає зміні, а призначена сума морального відшкодування є надмірною та несправедливою. Свою думку мотивує тим, що обвинувачений свою вину визнає повністю, щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також додає, що потерпіла сторона не навела суду переконливих доказів щодо розміру заподіяної моральної шкоди.

За вироком суду, 23.12.2019 року приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у кімнаті №5 гуртожитку №2 ВПУ №29, що по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, кулаком правої та лівої руки наніс три удари в область обличчя та голови ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді гематом лівого ока та обох вушних раковин, які згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, у ході ухвалення оскаржуваного вироку місцевий суд зазначених вимог кримінального процесуального закону, що встановлюють вимоги до судового рішення, не дотримався у повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні, за вказаних у вироку обставин, кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, які належним чином досліджені судом першої інстанції.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України є вірною та в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

У відповідності до вимог ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як вбачається із оскаржуваного вироку суду, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин та характеризуючі дані про особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції, на підставі цих відомостей, прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт, що не можна вважати вірним.

Вирішуючи питання щодо розміру призначеного покарання у виді громадських робіт у межах санкції цієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, яка встановлює межі строку такого покарання до 200 (двохсот) годин, суд першої інстанції визначив обвинуваченому наближену до мінімальної міру покарання - строком на 60 (шістдесят) годин.

Разом з тим, сторона захисту, в поданій апеляційній скарзі, вважає таке покарання занадто суворим, оскільки судом першої інстанції, на його думку, не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей.

В даному випадку, за відсутності обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід пом`якшити покарання змінивши його вид, яке буде справедливим і відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості, співмірності та індивідуалізації покарання, а тому приходить до висновку за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таке покарання колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, і воно узгоджується з роз`ясненнями п.2, 23, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями).

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про неправильне визначення розміру матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, то вони є спроможними, оскільки колегія суддів вважає, що глибина та інтенсивність моральних страждань не була настільки глибокою, як стверджує потерпілий, а підтвердження належними та допустимими доказами цього, матеріали провадження не містять.

Тому, колегія суддів вбачає підстави для зменшення розміру моральної шкоди, яка стягується з обвинуваченого на користь потерпілого.

За таких, встановлених у судовому засіданні апеляційного суду обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до задоволення частково, а оскаржуваний вирок зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000553 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 1000 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3