19.07.2021
справа №642/3946/21
Провадження № 2/642/2036/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, про відмову у визнанні потерпілим,-

встановив:
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України, в якій заявник просить скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 09.02.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року; зобов`язати слідчого винести постанову про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

Заявник вказав, що про винесення даної постанови він дізнався з ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року. До теперішнього часу постанова слідчого від 09.02.2021 року ним не отримувалась.

В обґрунтування вимог скарги зазначив, що слідчими Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, щодо протиправних дій прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 2 щодо можливого притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності.

Заявник посилається на те, що у зв`язку з протиправними діями прокурорів щодо підтримання обвинувачення відносно нього за ч. 4 ст. 296 КК України, а також те, що прокурор процесуальною можливістю відмови від державного обвинувачення або його зміни не скористався, після перекваліфікації дій ОСОБА_3 судом першої інстанції з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України прокурор оскаржив вирок, та продовжував наполягати на визнанні його винуватим саме за первинною кваліфікацією та призначення покарання у виді 5 років позбавлення волі, судовий розгляд тривав кілька років в судах всіх інстанцій, що йому завдало моральної шкоди, що згідно вимог ст.55 КПК України є підставою для визнання останнього потерпілим.

Однак, як стало відомо заявнику слідчим було відмовлено у визнання ОСОБА_3 потерпілим.

Заявник із вказаною постановою не погоджується та вважає, що вона підлягає скасуванню.

У судове засідання скаржник не з"явився, у скарзі просив про розгляд скарги за його відсутністю, скаргу підтримує.

Слідчий у судове засідання не з`явився, на усний запит було надано матеріали кримінального провадження №0000216 від 20.02.2020 року .

Згідно з вимогами ч. 3ст.306 КПК України неявка слідчого та прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим його розгляд у відсутність особи, за скаргою якої здійснюється судове провадження. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши доводи поданої скарги та надані докази у їх сукупності, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно вимог ст. 303 ч. 1 п. 5 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Судом встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, розпочате на підставі ухвали слідчого судді Октябрьского районного суду м. Полтави від 07.02.2020 року, якою зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 02.02.2020 року щодо можливого притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності з боку посадових осіб Харківської місцевої прокуратури № 2.

Тобто заявником про кримінальне правопорушення є ОСОБА_3 .

На час подання клопотання ОСОБА_3 клопотання про визнання його потерпілим, кримінальне провадження здійснювалось першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.

17.12.2020 року на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві надійшло відповідне клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000216, та проведення слідчих дій.

Постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 09.02.2021 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

Згідно постанови, на даний час у органу досудового розслідування відсутні будь-які фактичні дані про заподіяння ОСОБА_3 майнової або моральної шкоди, не наведено у клопотанні обгрунтування завдання такої шкоди, не долучено жодних документів, доказів.

Слідчим зазначено, що на даному етапі проведення досудового розслідування відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим, клопотання є передчасним.

Із змісту ч.5 ст.55 КПК України випливає, що у разі відмови особі у визнанні її потерпілою, слідчий або прокурор виносить мотивовану постанову, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно вимог ст. 303 КПК України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, можуть бути оскаржені тільки під час досудового розслідування.

У відповідності до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмова у задоволенні скарги.

Частиною першою ст.55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Разом з тим ч.5 даної статті визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

При цьому очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерлілим.

Відповідно до ст. 110 КПК України, в постанові слідчого обов`язково повинні бути зазначені зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття рішення, їх обґрунтування.

За змістом оскаржуваної постанови слідчого, заявником передчасно ініційовано питання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні у розумінні вимог КПК України; не наведено обґрунтування спричинення йому шкоди.

Суд вважає, що висновки в оскаржуваній постанові відповідають фактично встановленим обставинам і їм дана правильна кримінально-правова оцінка, названа постанова є законною і обґрунтованою, тому підстави для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні відсутні.

Разом з тим, судом встановлено, що досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, триває.

Отже, на момент винесення слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві постанови про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 органом досудового розслідування не було здобуто достатньо доказів того, що останньому завдано майнової або моральної шкоди.

Слід врахувати, що в постнові слідчий також вказує на те, що досудове розслідування, станом на зараз, не встановило відомостей, які можуть свідчити про завдану шкоду.

Таким чином, наявність постанови про відмову у визнанні потерпілим не перешкоджає в подальшому визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні при наявності для цього підстав.

Разом з тим, слідча суддя звертає увагу на те, що таким чином права ОСОБА_3 не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 55, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідча суддя

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві від 09.02.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000216 від 20.02.2020 - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1