Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/456/21
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
Ружинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірківське Овруцького району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не військовозобов`язаного, не депутата, не є особою з інвалідністю, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України.
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.185 ч.1, 357 ч.1 КК України,-
Обвинувачений ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2021р. близько 09 год. перебуваючи в одній з кімнат житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного заволодіння банківською карткою АТ «ПриватБанк» НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , яка відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частини четвертої статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, здатні спричинити наслідки правового характеру видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної . , законом форми та містить передбачені законом реквізити, з метою заволодіння грошовими коштами, скористався тим, що ОСОБА_6 пішла до іншої кімнати, взяв з полички серванту який знаходиться в одній із кімнат вище вказаного житлового будинку, зазначену банківську картку, з метою подальшого використання у злочинних корисливих цілях, а саме подальшої крадіжки грошей з вказаної картки. Крім того, ОСОБА_4 в період часу з 05.02.2021 по 10.02.2021 заздалегідь знаючи ПІН-код до раніше викраденої ним банківської картки АТ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння | чужим майном, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету легкої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, за допомогою термінала розташованого в місцевому магазині ФОП « ОСОБА_7 » « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , викрав з банківського рахунку ОСОБА_6 кошти на загальну суму 515 грн. 90 коп. Вказані грошові кошти ОСОБА_4 використав на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразились у викрадені офіційного документа, вчиненого з корисливим мотивом та в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч.1 ст.357 та ч.1 ст.185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.ст.185 ч.1, 357 ч.1 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердивши обставини, а саме: що з осені минулого року проживав з потерпілою ОСОБА_6 в її будинку за адресою АДРЕСА_1 , та за її згодою, так як у власному будинку опалення не має. Потерпілій допомогав по господарству. Так на початку весни цього року, близько 09 год. перебуваючи в одній з кімнат житлового будинку, потерпілої, якої на той час в будинку не було , пішов до іншої кімнати, взяв з полички серванту який знаходиться в одній із кімнат вище вказаного житлового будинку, банківську картку потерпілої ОСОБА_6 АТ «ПриватБанк», про яку знав, знав пін код до неї, та яку потерпіла неодноразово давала йому для розрахунку в місцевому магазині за продукти харчування. З даної картки належної ОСОБА_6 викрав кошти на загальну суму 515 грн. 90 коп., а саме розраховувався нею в продуктовому магазині через термінал , кілька раз, купивши для себе 2 пляшки алкоголю, цигарки, продукти харчування, хліб. Потім хотів повернути дану картку потерпілій, поклавши туде де вона лежала, але потерпіла сама в нього її забрала, та виявила крадіжку грошей, в подальшому звернулася із заявою до поліції. Щиро розкаюється у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних проступків при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ст.357 ч.1 КК України як викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує, що згідно ст.12 КК України обвинувачений вчинив кримінальні проступки, особу обвинуваченого, який ніде не працює, неодружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, в силу ст.89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання , на обліку у лікарів психіатра та нарколого не перебуває, відношення обвинуваченого до вчиненого діяння.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, а також враховуючи ступінь тяжкості вчинених проступків, їх наслідки, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які їх обтяжують, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі.
Обмежень до застосування до обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, згідно ст. 61 ч.3 КК України судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов"язки у відповідності зі ст.76 ч.1 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ч. 3 ст.349, ст.ст.368-370,373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.ст.185 ч.1, 357 ч.1 КК України та призначити йому покарання:
за ст.357 ч.1 КК України - у вигляді 1 (одного) року обмеження волі,
за ст.185 ч.1 КК України - у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі,
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (Один) рік 6 (Шість) місяців .
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити потерпілому, обвинуваченій, захиснику, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1 .