ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 621/2594/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2147/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого та його захисника на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 01 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не маючого реєстрації, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, розлученого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 29 11 2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 190, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 06 2013 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбуту його частину 11 місяців 17 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, і йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

Продовжено застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30 08 2018 року.

Вказаним вироком встановлено, що 26 серпня 2018 року, приблизно о 06 - 00 годині, в АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, через незачинені двері проник до приміщення житлового будинку, де умисно напав на ОСОБА_9 , застосувавши до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, у виді декількох ударів руками по обличчю і голові, удушення із заподіянням їй: забитих ран на слизовій оболонці верхньої губи справа та зліва, тобто легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і крововиливів та саден на обличчі, крововиливів на передній поверхні справа та зліва, крововиливів на передній поверхні правого та лівого плеча, крововиливів на розгинальній поверхні правого предпліччя, тобто легких тілесних ушкоджень, заволодівши при цьому її мобільним телефоном «Nokia» модель «1280», вартістю 250 гривень, розпорядившись ним на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив та в якій просить про скасування вироку та про зміну правової кваліфікації інкримінованого йому кримінального правопорушення з ч.3 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 185 КК України, призначивши мінімальне покарання в межах санкції вказаної статті.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не було досліджено усі обставини у даному кримінальному провадженні, а відомості, які містяться в поданих стороною обвинувачення і безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказах, не узгоджуються між собою і не містять достатніх даних, які б давали підстави для безсумнівного висновку про його винуватість у вчиненні саме розбою.

Крім того, ОСОБА_7 вказує, що усі проведені слідчі дії та експертизи у кримінальному провадженні жодним чином не підтверджують його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 192-194, 242-243).

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення, визнавши його винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України з призначенням мінімального покарання, встановленого санкцією вказаної статті.

Зазначила, що дії ОСОБА_7 безпідставно кваліфіковано за ч.3 ст. 187 КК України, оскільки сама потерпіла стверджує, що ОСОБА_7 мав з нею тривалу розмову впродовж якої не висловлював погроз. До того, ж потерпіла не змогла пояснити походження у неї крововиливів на губі, обличчі та передпліччі.

Крім того, вказує, що зафіксовані у висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_9 не узгоджуються з показаннями самої потерпілої щодо обставин їх спричинення, кількістю тощо ( т. 1 а.с. 175-177).

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційних скарг, просила залишити апеляційні скарги без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 про дату та час розгляду апеляційних скарг була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційних скарг до суду не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні розбою не визнав, визнаючи вину у крадіжці телефону потерпілої та заперечуючи при цьому застосування до неї насильницьких дій, зазначивши при цьому, що 26 серпня 2018 року гостював у однокласниці по-сусідству з будинком потерпілої, протягом ночі вживаючи алкоголь. Вранці почув сварку чоловіка з жінкою. Оскільки був п`яний, то пішов розібратися. Зайшовши до будинку побачив потерпілу, яка плакала, скаржилася на сварку з чоловіком та його рукоприкладство. За його порадою потерпіла телефоном заявила до поліції. Попросив у потерпілої 10 гривень, вона показала гаманець, дрібних грошей не було. Коли виходив з будинку, таємно для потерпілої викрав мобільний телефон зі столу. На виході зустрівся з чоловіком потерпілої. Повернувся до своїх знайомих, проспався, зрозумівши що зробив, пішов до потерпілої з метою повернути викрадений телефон і вибачитися. Там перебували чоловік потерпілої і ще один чоловік, викликали поліцію і його забрали, телефон вилучили. Визнав, що потерпіла його до будинку не запрошувала, конфлікту між потерпілою і її чоловіком не бачив, підстави для його обмови потерпілою не відомі, з нею не був знайомий. Заперечує побиття потерпілої. Телефон викрав необдумано, шкодує.

Проте, вказані твердження ОСОБА_7 про відсутність у його діях насильства направленого на ОСОБА_9 , спростовується показами потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 26 08 2018 року її співмешканець ОСОБА_11 пішов з дому, а двері залишились незачиненими. Обвинувачений зайшов до будинку, зазирнув у кімнату до чоловіка, а потім до її кімнати. Пред`явив їй вимогу віддати йому 10 гривень. Вона відмовила, посилаючись на їх відсутність. Обвинувачений повторив вимогу і почав рахувати до 3-х. Вона відкрила і показала свій гаманець, у якому були лише пластикові картки. Замість них запропонувала обручку, але він відмовився. Взяв її рукою за обличчя, закрив рот-ніс і почав душити, вимагаючи 10 гривень. Вона пообіцяла зайняти у сусідів. Почав душити її подушкою. Схопив за волосся і тягав по будинку погрожуючи задушити або вбити. Як повернувся її чоловік, то обвинувачений нахиливши голову вийшов. Розповіла що сталося. Виявила зникнення телефону, не бачила як його викрав обвинувачений. Тому послала чоловіка до сестри викликати поліцію. Того ж вечора обвинувачений повернувся, розшукуючи свій рюкзак. Сусід викликав поліцію.
Тілесні ушкодження зафіксувала у судово-медичного експерта, лікувалася вдома самостійно. Телефон без сім-карти повернули в поліції.
Обвинувачений до неї зайшов під приводом повідомлення про побиття її чоловіка та бажання допомогти. З метою захисту свого чоловіка вона телефонувала до поліції.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції зазначив, що 26 08 2018 року вранці повернувся додому, де побачив потерпілу, вона була побита, обличчя розбите, кров текла з носа і рота, килими закочені. Помив їй від крові обличчя і руки. Потерпіла повідомила, що пропав її телефон, він від родички викликав поліцію і медичну допомогу. З обвинуваченим зустрівся коли той виходив з їхнього двору. Зі слів потерпілої зайшовши в будинок обвинувачений повідомив їй, що його б`ють, однак такого не було і у вказаному місці він не був. Ввечері обвинувачений повернувся за своїм рюкзаком. Обвинуваченого забрали до поліції, він був п`яний. Телефон повернула поліція.

Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілої та свідка є недостовірними відсутні.

Ці показання потерпілої та свідка узгоджуються з даними, що містяться в рапорті пом. Зміївського ВП ГУНП в Харківській області від 26 08 2018 року; протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 ; висновку експерта № 103-Зм/18 від 18 09 2018 року; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 09 2018 року.

Вказані докази є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого та захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 ознак розбою, натомість необхідність кваліфікації вчиненого діяння як крадіжка, є безпідставними.

Так, розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Верховний суд у своїй Постанові від 10 09 2019 року по справі № 235/10531/15-к сформулював висновок про те, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки). При цьому, висловлена винною особою під час розбою погроза вбивством направлена на утворення у потерпілого враження, що у разі протидії винній особі або невиконання її вимог, ця погроза буде реально реалізована.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення беззаперечно супроводжувалося застосування насильства щодо ОСОБА_9 , після якого, в короткий проміжок часу обвинувачений заволодів майном, що свідчить про швидкоплинність та агресивність поведінки ОСОБА_7 . А враховуючи вік потерпілої та фізичну перевагу обвинуваченого над нею, слід також стверджувати, що завдане насильство є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

В контексті конкретних обставин, підстави сумніватися у правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України відсутні.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів не може також залишити поза увагою факт застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої щодо особи пенсійного віку, яка до того ж є інвалідом дитинства другої групи, що свідчить також про нехтування обвинуваченим загальноприйнятими людськими цінностями.

На думку колегії суддів, доводи обвинуваченого та захисника щодо відсутності у діях ОСОБА_7 насильства не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, а тому сприймаються колегією суддів як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнення його відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а доводи апеляційних скарг цього висновку не спростовують.

Що стосується посилання захисника обвинуваченого на те, що сама потерпіла не змогла пояснити походження її тілесних ушкоджень, то на переконання колегії суддів вони спростовуються поясненнями самої потерпілої, наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно до яких, остання стверджує, що після того, як у неї не виявилося грошей, які вимагав обвинувачений, він взяв її рукою за обличчя, закрив рот-ніс і почав душити. Після чого схопив за волосся і тягав по будинку, погрожуючи задушити або вбити.

Твердження обвинуваченого та захисника про те, що висновки проведеної у кримінальному провадженні експертизи жодним чином не підтверджують винуватості обвинуваченого у вчиненні розбою є безпідставними, оскільки відповідно до висновку експерта № 103-Зм/18 від 18 09 2018 року у потерпілої ОСОБА_9 мали місце: крововиливи та садна на обличчі, забійні рани на слизовій оболонці верхньої губи праворуч та ліворуч, крововиливи на передній поверхні шиї ліворуч та праворуч, крововиливи на передній поверхні правого і лівого плеча, крововиливи на розгинаючій поверхні правого передпліччя. Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від взаємодії тупих предметів, з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару чи по механізму удару-сдавлювання, а вищевказані садна утворилися по механізму тертя-ковзання, можливо у результаті нанесення ударів руками (кулаками) нападаючого чи у результаті надавлювання фалангами пальців нападаючого, та могли бути отримані у строк та за обставин, вказаних потерпілою, та як зазначено в ухвалі судді. За ступенем тяжкості крововиливи та садна на обличчі, крововиливи на передній поверхні шиї, крововиливи на передній поверхні правого і лівого плеча, крововиливи на розгинаючій поверхні правого передпліччя, як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень. За ступенем тяжкості забійні рани на слизовій оболонці верхньої губи праворуч та ліворуч є також легкими тілесними ушкодженнями, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Виключена можливість спричинення вказаних тілесних ушкоджень самою ОСОБА_9 . Свідчення ОСОБА_9 надані нею у якості потерпілої, у цілому не суперечать судово-медичним даним, як по механізму нанесення так і по способу спричинення та відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим у ході проведення експертизи.

З огляду на викладене, дані проведеної експертизи у повному обсязі підтверджують показання ОСОБА_9 щодо механізму спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 саме у той спосіб, як нею зазначено.

На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 01 2019 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4