Єдиний унікальний номер: 379/1237/20
Провадження № 1-кп/378/20/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2021 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілої: ОСОБА_6 ,
її представника: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
його захисника: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Ставище кримінальне провадження № 0000249 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 19.08.2020, приблизно о 13 год. 00 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання на подвір`ї власного домогосподарства житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час до вказаного домогосподарства разом із дружиною останнього ОСОБА_10 приїхав її син ОСОБА_11 , який висловив до ОСОБА_8 претензії щодо зловживання останнім алкогольними напоями, та кулаком наніс йому один удар в ліву частину голови, від чого той впав, та кілька ударів в область верхньої частини тулуба, після чого ОСОБА_8 втік до будинку, закривши із середини вхідні двері веранди ключем на замок. Перебуваючи всередині будинку і почувши, що ОСОБА_11 відкриває двері веранди, ОСОБА_8 зайшов до зали будинку, де дістав із металевого сейфа належну йому мисливську гладкоствольну рушницю MP 43 з № НОМЕР_1 , спорядив її патроном 12 калібру, вийшовши з нею у веранду, через відчинені вхідні двері помітив ОСОБА_11 , який стояв на порозі веранди обличчям до вхідних дверей на відстані близько одного метра від нього, захищаючи свої охоронювані законом права та інтереси, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, з метою захисту, здійснив один постріл в область лівої частини живота ОСОБА_11 , спричинивши йому вогнепальне проникаюче поранення тулуба з ушкодженням судин, що призвело до гострої крововтрати, від якого настала смерть.

Такими своїми діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_11 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту і в зазначеній ситуації не була необхідною та достатньою для негайного припинення посягання, тобто перевищив межі необхідної оборони, вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ст. 118 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 вину в скоєнні злочину за обставин, викладених у вироку визнав, суду показав, що 19 серпня (на спаса) в минулому році, близько 11 годин 30 хвилин, він біля свого домогосподарства по АДРЕСА_1 із односельцем ОСОБА_12 випив горілки, яку той приніс, близько 50-100 грам. Хвилин через 10 останній пішов, він повернувся до себе в двір, зайшов в будинок, вийшовши з якого, побачив, що приїхала його дружина ОСОБА_13 із своїм сином ОСОБА_14 . Вони з останнім привітались, а дружина, побачивши його, почала до нього кричати, що він знов «веселий», після чого пішла до літньої кухні і попросила ОСОБА_15 допомогти їй. Він здогадався, що вона хоче вилити брагу і сказав їй «що воно тобі треба». ОСОБА_16 сказав, що «я тебе заспокою». Він став іти до будинку, а ОСОБА_16 , наздогнавши його, на віддалі близько 4-5 метрів від вхідних дверей будинку, вдарив кулаком руки у ліве вухо, від чого він впав на землю лицем донизу, після чого відчув удари ззаді ще по шиї, затилку. ОСОБА_13 покликала ОСОБА_15 до себе. Піднявшись на коліна, він побачив, що останній пішов від нього, сказавши, що це ще не все. Він відразу пішов до будинку, закрив вхідні двері із середини на 2 оберти ключем, сів на диван у веранді, йому було зле. Вставши з дивана, відразу впав на нього, відчував потемніння в очах, паморочилась голова, далі обставин не пам`ятає. Зокрема, не пам`ятає як брав рушницю, яка зберігалась у нього в одній з кімнат будинку у сейфі, як заряджав її, як виходив з нею у веранду, як здійснював постріл з неї, лише пам`ятає, як в тумані, що побачив темну постать і вхідні двері були відчинені. До пам`яті він прийшов за межами домогосподарства, коли лежав у якомусь рівчаку. Почувши крики, кликали його, піднявся, почав йти в сторону свого домогосподарства, побачив працівників поліції, які його затримали. Раніше жодних конфліктів з ОСОБА_17 у нього не було, у них були дуже добрі відносини, останній їм з дружиною завжди допомагав, не може зрозуміти чого ОСОБА_16 почав його бити. У них з останнім був приблизно однаковий зрість 179-180 см. Дружина ОСОБА_13 його в цей день не шарпала і не била. Інших осіб в той час, коли його почав бити ОСОБА_16 , в дворі не було, найближчий сусідній будинок знаходиться на віддалі близько 80 метрів. Всі шибки у веранді, в тому числі біля вхідних дверей, перед цією трагічною подією були засклені. Шкодує, що так трапилось, не може пояснити, як це все сталось, він лише захищався, проте, розуміє, що саме він здійснив постріл по ОСОБА_18 , у чому щиро кається.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 суд згідно ст.23 КПК України бере до уваги, оскільки вони підтверджуються висновком судово-медичного експерта № 78 від 20.08.2020, показаннями свідка ОСОБА_19 та не спростовуються іншими належними та допустимими доказами.
Винуватість обвинуваченого в скоєнні злочину згідно вироку суду, крім показань обвинуваченого, підтверджується дослідженими письмовими доказами та показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 :
Так, потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що 19.08.2020 до них з чоловіком ОСОБА_11 в м. Тараща приїхала свекруха ОСОБА_13 дружина обвинуваченого, яка повідомила що ОСОБА_23 тиждень перебуває в запої, не слухає її. За проханням матері ОСОБА_16 поїхав з нею в с. Крива до її з обвинуваченим місця проживання. Близько 13 години, їй по телефону повідомили, що в чоловіка стріляли, він в крові. Коли невдовзі під`їхав ОСОБА_24 , вони з дочкою разом з ним поїхали до місця події, по дорозі вона через знайому по телефону викликала швидку і поліцію. Коли приїхали в АДРЕСА_1 , вони з ОСОБА_24 побіглидо будинку, біля порога вхідних дверей якого лежав чоловік ОСОБА_16 - мертвий, ноги торкались порогу, а голова в протилежному від порога напрямку. У веранді обстановка не була порушена. ОСОБА_25 мав мисливську рушницю, у нього був дозвіл на зброю. Вони кричали, із літньої кухні вийшов ОСОБА_23 , обличчя якого було червоне, і який повільно пішов пішов до гори в сторону лісу (на віддалі близько 500 м). Приїхали поліцейські. Її чоловік - ОСОБА_16 завжди ОСОБА_26 допомагав, неприязних відносин між ними не було. 14-15 років мати жила з ОСОБА_27 . У ОСОБА_13 в кінці вересня 2020 трапився інсульт, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

Свідок ОСОБА_20 показала, що 19.08.2020 вранці її баба ОСОБА_10 , яка жила разом з ОСОБА_28 в будинку останнього в с. Крива близько 11 років, приїхала до їх з марір`ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_17 місця проживання в м. Тараща на маршрутці і попросила батька ОСОБА_15 , щоб той поїхав разом з нею до неї додому і вилив бражку, бо ОСОБА_29 вже тиждень вживав спиртне. І баба з батьком на його машині поїхали в с. Крива. Цього ж дня, близько 12 години, на телефон її матері ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_30 , та повідомила, що вбили ОСОБА_31 .. Вони з матір`ю поїхали з ОСОБА_32 на автомобілі останнього в с. Крива до місця проживання її баби. По приїзду на місце події побачила, що ОСОБА_23 пішов в сторону лісу, який знаходився на віддалі близько 0.5 км. Баба сказала, що коли батько вилив бражку, між ним та ОСОБА_28 виник конфлікт, в ході якого останній вбив її батька ОСОБА_15 , тіло якого лежало біля вхідних дверей будинку. На тілі і біля тіла були сліди крові. За життя батька його відносини з ОСОБА_28 були нормальні. Через деякий час працівники поліції затримали ОСОБА_33 , який вийшов з лісу.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що 19.08.2020 о 13 год. її чоловік ОСОБА_34 по телефону повідомив, що ОСОБА_23 вбив ОСОБА_15 , пізніше по телефону чоловік їй повідомив, що всі шукають ОСОБА_35 .. Вдома в ОСОБА_36 її чоловік ОСОБА_19 із ОСОБА_20 , близько 16 години, забрали її і вони поїхали до місця події в АДРЕСА_1 , де жила ОСОБА_10 (її мати). Всі були за воротами. Матір опитували працівники поліції. Винесли ОСОБА_15 (її брата), вони з чоловіком забрали матір, яка стала жити з ними. 02.09.2020 пішла жити додому до 26.09.2020, коли знепритомніла, у неї трапився інсульт, їй було погано, не могла зв`язати нормально свої вислови. Мати хворіла і до цієї події (з червня 2020) не могла назвати, кого як звати. Не віддавала звіт своїм висловам. Проте, працювала по господарству. Писати не могла, читати могла, не могла назвати предмети, імена людей. 02.10.2020 її було прооперовано (рак головного мозку). ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. 12 років мати жила з ОСОБА_28 нормально, тримали господарство, відносини ОСОБА_37 з ОСОБА_28 також були нормальні, ОСОБА_38 завжди допомагав йому, між ними раніше конфліктів не було. ОСОБА_8 був неконфліктний. Проте, у нього траплялись запої приблизно 2 рази на рік. Перед подією ОСОБА_23 пив спиртне тиждень, про що мати їй повідомила по телефону. Вона його в ці періоди не бачила. Мати розповідала, що під час запоїв він був спокійний. ОСОБА_23 мав зброю у сейфі. Останній ОСОБА_15 найбільше поважав, і до нього найбільше звертався за допомогою.

Свідок ОСОБА_22 суду показав,, що в день, коли було вбивство ОСОБА_15 , влітку 2020 року напередодні, йшовши в ліс, зайшов до ОСОБА_8 близько 11 години, вжили разом з останнім пляшку горілки 0, 5 л, яку він приніс із собою, за територією подвір`я, неподалік від хвіртки разом з обвинуваченим. Він перед цим вжив спиртне (близько 100 г горілки), а ОСОБА_23 був тверезий. Дружини ОСОБА_35 . Раїси він не бачив. Розійшлися, він пішов під гору, приліг і заснув. Згодом його розбудила голова села ОСОБА_39 , яка запитала, де ОСОБА_23 , відповів, що не знає. Приїхали працівники поліції. Наступного дня він дізнався, що в домогосподарстві ОСОБА_33 було вбито сина дружини ОСОБА_33 ОСОБА_40 .

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що є чоловіком ОСОБА_41 , яка є дочкою ОСОБА_13 19.08.2020, близько 13 год., по телефону теща ОСОБА_10 повідомила, що хтось убив, хтось помирає. Він приїхав відразу до ОСОБА_15 додому в м. Тараща. ОСОБА_42 дружина загиблого, і дочка ОСОБА_43 повідомили, що ОСОБА_23 застрелив ОСОБА_31 .. Вони разом приїхали в с. Крива. ОСОБА_13 була біля ОСОБА_15 , який лежав біля порогу вхідних дверей будинку. Перевіривши пульс, він визначив, що ОСОБА_16 мертвий. Одне нижнє скло (шибка) у вікні від дверей справа у віконній рамі веранди було вийняте. Невдовзі приїхали працівники поліції. Мати плакала і казала, що ОСОБА_15 вбив, він зрозумів що ОСОБА_23 , якого не було в домогосподарстві. Потім він з працівниками поліції шукали обвинуваченого. Приблизно через годину, коли були на вулиці, побачили, що ОСОБА_23 йшов біля ставка неподалік лісу (в сторону поля), і працівники поліції його затримали. Вхідні двері дійсно можна було відкрити ключем, перебуваючи ззовні, просунувши руку через нижню раму вікна веранди, з якої було вийняте скло, яке він особисто вставив після вказаної трагічної події. Раніше всі шибки у вікнах веранди були засклені. Час від часу ОСОБА_23 пив спиртне, але нікого при цьому не чіпав, постійно хворів, мав хронічний цукровий діабет, і тещу ОСОБА_13 такі запої звичайно дратували. ОСОБА_23 ніколи нікому не погрожував. Зброї в руках він у нього не бачив. Пізніше ОСОБА_13 говорила, що коли вони приїхали із ОСОБА_17 додому, ОСОБА_23 був п`яний, зайшов в будинок, і коли ОСОБА_16 хотів зайти в хату, ОСОБА_23 вистрелив. Внятно вона не могла говорити, бо вже дуже хворіла. Відносини були дружні між ОСОБА_28 і ОСОБА_14 .. Останній завжди тому допомагав. Відносини ОСОБА_33 із дружиною ОСОБА_13 також були добрі.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному вбивстві при перевищенні меж необхідної оборони доводиться наступними доказами, процесуальними джерелами яких, крім наведених вище показань, є речові докази, документи, зібрані після внесення 19.08.2020 року о 14 годині 50 хвилин (т. 1 а.с. 151) відомостей до ЄРДР за № 0000249 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, по факту вбивства ОСОБА_11 , а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 19.08.2020 (з фототаблицями), дозвіл на проведення якого з метою належного процесуального оформлення надано ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду від 21.08.2020 (т.1 а.с. 158-159) та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом вказаного огляду (т. 1 а. с. 160-165, 166-188, 189), під час якого проведено огляд в домогосподарстві по АДРЕСА_1 на площадці навпроти вхідних дверей житлового будинку на відстані 0.5 метрів до зовнішньої стіни будинку виявлено труп чоловічої статі, який лежав на спині обличчям догори, на футболці, трусах і штанах трупа знаходилась пляма бурого кольору, на переході, що веде до будинку, на покривалі перед вхідними дверми, на москітній сітці вхідних дверей та внутрішній частині вказаних дверей також виявлено сліди бурого кольору. При огляді житлового будинку в кімнаті № 3 знаходиться незамкнений металевий сейф, в якому виявлено саморобний чохол до мисливської рушниці, документ (книжку) на мисливську глаткоствольну рушницю, в ішшій кімнаті № 5 перед телевізором на килимі виявлено рушницю МР-43 № НОМЕР_2 кал в роскладеному стані, стволи якої мають сліди вистрілу; предмет зовні схожий на гільзу 12 калібру, паперову коробку з предметами зовні схожими на набої 12 кал. у кількості 10 шт., дозвіл виданий на ім`я ОСОБА_8 на право користування гладкоствольною рушницею № НОМЕР_3 , дійсний до 17.10.2022 року, які постановою слідчого від 19.08.2020 визнано речовими доказами (а. с. 206) та на які ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду від 21.08.2020 року накладено арешт (т. 1 а. с.207-208), та які по квитанціях № 308, 69 передано на зберігання (т. 1 а. с. 209, 210).

Захисник звернув увагу на те, що з доданого до вказаного протоколу огляду фото (т. 1 а.с. 173, 174) вбачається, що поряд з вхідними дверима веранди в нижній крайній лівій шибці вікна відсутнє скло.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вищевказаного огляду місця події від 19.08.2020 (зокрема, 00 год. 08 хв. 11 сек. та з 00:12:39 00:12:43 від початку відеозапису) дійсно вбачається, що поряд з вхідними дверима веранди в нижній крайній лівій шибці вікна відсутнє скло, у вказаній шибці відсутні будь які цвяшки та штапіки, що тримають скло, решта шибок переднього вікна веранди біля вхідних дверей засклені, скло у них зафіксовано цвяшками;

- протоколами огляду від 20.08.2020, під час яких в приміщенні моргу КНП ТРР «Таращанська ЦРЛ» в м. Тараща, було проведено огляд трупа ОСОБА_11 , вилучено футболку бавовняну світло сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, штани спортивні чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору з наявними пошкодженнями, труси в клітинку зі слідами речовини бурси кольору та наявними пошкодженнями, шкарпетки чорного кольору та 4 металеві дробини, які постановою слідчого від 20.08.2020 визнано речовими доказами (т. 1 а. с. 211-219, 215, 216), (т. 1 а. с. 221), на які ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду від 25.08.2020 року накладено арешт (т. 1 а. с.222-223);

- висновком судово-медичного експерта № 147 від 25.09.2020, відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від вогнепального проникаючого пораненння тулуба з ушкодженням судин, що призвело до гострої крововтрати. Вогнепальне поранення тулуба з ушкодженням судин, що спричинило смерть ОСОБА_11 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечне для життя у момент заподіяння. Вказане тілесне ушкодження утворилось внаслідок дії вогнепального снаряду, до складу якого входили сполуки свинцю та заліза, при пострілі з вогнепальної зброї з дистанції в межах факторів близької відстані. Виявлені при судово-медичному дослідження тілесні ушкодження у вигляді саден та поверхневої ранки на лівому ліктьовому суглобі утворилися від дії тупого пердмета (ів), мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого; садна і забита ранка на задній поверхні лівого ліктьового суглоба могли утворитися при падінні потерпілого після пострілу. Після заподіяння вогнепального поранення смерть ОСОБА_11 настала через короткий проміжок часу, декілька хвилин. При судово-медичному дослідженні трупа останнього виявлена одна вогнепальна рана. Враховуючи локалізацію вхідної вогнепальної рани та напрямок раневого каналу, можна стверджувати, що в момент пострілу потерпілий знаходився в вертикальному положенні передньою поверхнею тіла до стрілявшого. Спричинення тілесних ушкоджень та смерть ОСОБА_11 могли настати біля 13 години 19.08. 2020 р., в крові трупа етиловий спирт не виявлено. Після отримання вогнепального поранення потерпілий не міг здійснювати активні дії (т. 1 а. с. 235-236);

- висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи № 78 від 20.08.2020, проведеної на підставі постанови слідчого від 20.08.2020 (т. 2 а.с. 4), для проведення якої було надано медичну картку та історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_8 , тимчасовий доступ до якої було надано ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду від 26.08.2020 (т. 2 а.с. 2-3); відповідно до вказаного висновку у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці на обличчі та верхніх кінцівках (на лівій щоці дещо попереду від лівої вушної мушлі, синець розміром 4х6 см, синці на внутрішній повехні лівого плеча 4х3 см і 1х1 см, в нижній третині лівого передплітчя розміром 1х1 см, на тильній поверхні середньої третини правого передплітчя розміром 2,5х3 см; вище описані тілесні ушкодження утворились від дії предмета (-ів), і могли утворитися від дії рук людини в термін і за обставин, зазначених в постанові; вище описані тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_8 , не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту, про що свідчить характер та локалізація ушкоджень., не являються небезпечними для життя у момент заподіяня, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 5);

- висновком експерта за результатами комплексної дактилоскопічної та балістичної експертизи № 8-2/895 від 28.10.2020, відповідно до якого надана на дослідження рушниця належить до гладкоствольної вогнепальної зброї, виготовлена промисловим способом на Іжевському механічному заводі; є двоствольною гладкоствольною мисливською рушницею моделі «МР-43» № НОМЕР_1 , придатна до стрільби, справна; надана на дослідження гільза - є частиною рушничного мисливського патрону 12 калібру, а саме стріляною гільзою, виготовлена промисловим способом, стріляна з правого ствола наданої на дослідження рушниці «МР-43» № НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 7-15);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом вказаної слідчої дії від 11.09.2020 (т. 2 а.с. 19-21, 22), під час якого ОСОБА_8 на місці події в домогосподарстві за місцем його проживання в АДРЕСА_1 розповів та продемонстрував, як відбулися події 19.08.2020 року, зокрема вказав, що він стояв біля господарської будівлі, зайшла дружина із своїм сином у двір, які щось кричали до нього, вказав місце на подвірї (між будинком та сараєм), де розпочався конфлікт, під час якого син дружини вдарив його кулаком в обличчя зліва у вухо, він впав, його почало нудити, пам`ятає що останій бив його ще. Після чого дружина з сином пішли в сарай, а він встав та втік до хати, оскільки боявся, так як йому погрожував останній, кричав «ти куди», він фактично втік, закрив вхідні двері із середини будинку на ключ. У нього паморочилась голова, пам`ятає, що сів на диван, також пам`ятає, що перед ним з`явився чорний силует, що рухався на нього, хто це саме був - не бачив. Він був наче під гіпнозом. Він не знає, як той відкрив замкнені двері. Не пам`ятає, як саме він відкривав сейф, як брав рушницю, як заряджав її. Пам`ятає та показав, як тримав рушницю за приклад, правою рукою тримав біля спускового гачка. Зазначив, що коли перетягували рушницю кожен на себе (кінець дула був у потерпілого), відбувся постріл. Не може сказати, де стояв потерпілий, за москітною сіткою, що висіла на вхідних дверях, чи перед нею у веранді, він особисто знаходився у веранді. Чи постріл в сторону потерпілого відбувся в упор чи ні, не зміг сказати. Далі почув крики. Вказані події відбувались близько 12 - 13 години. ОСОБА_8 показав, де знаходиться в будинку сейф, в якому завжди зберігалась рушниця, та показав в іншій кімнаті місце в шафі, де в коробці завжди зберігались ключі від сейфу.

Суд критично відноситься до даних вказаного протоколу в частині показань ОСОБА_8 відносно того, що він тримав рушницю за приклад, вони з потерпілим перетягували рушницю кожен на себе (кінець дула був у потерпілого) і відбувся постріл, оскільки відповідно до висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи № 95/Д від 02.10.2020, виявлені при судово-медичному дослідження трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження не могли виникнути за обставин, зазначених при проведенні слідчого експерименту 11.09.2020р за участі підозрюваного ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 23). Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що не пам`ятає, як саме він здійснив постріл в сторону ОСОБА_11 . Тому суд дійшов висновку про недопустимість в цій частині даних вищевказаного протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 11.09.2020 як доказу відповідно до положень статей 86,87 КПК України.
Вищевказані висновки експертиз узгоджуються із встановленими обставинами кримінального провадження, підтверджують показання обвинуваченого в судовому засіданні, які є переконливими та узгоджуються із дослідженими судом доказами, щодо локалізації та характеру виявленого тілесного ушкодження, а також причин його виникнення та обставин при яких воно було заподіяно.
Всі інші фактичні дані, що містяться у вищевказаних джерелах доказів узгоджуються з показаннями обвинуваченого в суді, потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , отриманих в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України прокурор, крім вищевказаних доказів, посилається також як на доказ на дані протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 19.08.2020 (з 15 год. 30 хв. до 15 год. 53 хв., проведеного оперуповноваженим Таращанського відділення поліції на підставі доручення слідчого від 19.08.2020 (т. 2 а. с. 108, 109-110) та протокол від 09.09.2020 допиту вказаного свідка (т. 2 а. с. 111-113), зазначивши, що суд не може безпосередньо допитати даного свідка, оскільки 19.11.2020 вона померла, на підтвердження чого суду надав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану (т. 2 а. с. 106-107). Зокрема, відповідно до протоколу допиту від 09.09.2020 ОСОБА_13 показала, що 19.08.2020 близько 12:00 вона, перебуваючи в гаражному приміщенні її сина ОСОБА_11 в м. Тараща, попросила його завезти її до місця її проживання в АДРЕСА_1 , на що останній погодився. Приїхавши до місця їх з ОСОБА_8 проживання, близько 13:00, вони разом з ОСОБА_11 зайшли до подвір`я. Помітивши, що ОСОБА_8 та наглядно знайомий їй чоловік, вживали горілку, почала сварити ОСОБА_8 за те, що останній зловживає алкоголем та сказала, що виллє брагу, зайшла до приміщення літньої кухні та почала виносити бідон з брагою на вулицю. ОСОБА_8 , почав кричати на неї, у відповідь на що вона декілька разів кулаками рук ударила його в область грудної клітини, та потім вилила з бідону брагу у відро. В той час до неї підійшов ОСОБА_11 та запропонув їй допомогти вилити вказану брагу. ОСОБА_8 продовжив сваритися, після чого ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_8 руками взяв його за одяг та сказав, щоб останній заспокоївся. Після цього вона вилила одне відро з брагою та разом з ОСОБА_11 пішли до входу до будинку. В той час вона почула звук пострілу та помітила, як ОСОБА_11 впав на землю. Піднявши голову, помітила у приміщенні веранди ОСОБА_8 , який стояв за москітною сіткою з рушницею в руках, після чого пішов до кімнати будинку, через деякий час вийшов з будинку з телефоном в руках та пішов з території подвір`я в сторону лісу та ставка. Після цього по телефону повідомила ОСОБА_19 та ОСОБА_6 про те, що сталось.

Відповідно до протоколу допиту ОСОБА_10 від 19.08.2020 остання показала, що ОСОБА_23 відкрив двері будинку, які попередньо закрив, відповідно до протоколу допиту ОСОБА_13 від 09.09.2020 вона показала, що лише почула звук пострілу, коли з ОСОБА_11 вони пішли до будинку.

Суд не визнає дані, що містяться у вказаних протоколах допиту свідка ОСОБА_10 з огляду на приписи ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або на отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні.
Доказів звернення з таким клопотання до слідчого судді сторона обвинувачення суду не надала.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про недопустимість як доказу вищевказаних протоколів допиту свідка ОСОБА_44 відповідно до положень статей 86,87 КПК України.
Разом з тим, встановлені судом фактичні обставини вчинення обвинуваченим злочину за викладених вище обставин повністю підтверджуються показаннями самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 та іншими дослідженими судом вищевказаними письмовими доказами, що визнані судом належними і допустимими.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, здійснює порівняльний аналіз та оцінює наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановлює їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Суд враховує, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Досудовим слідством не було враховано всі обставини скоєння злочину, та не було враховано неправомірну поведінку щодо обвинуваченого потерпілого ОСОБА_11 , який після нанесення ОСОБА_8 вищевказаних тілесних ушкоджень протиправно намагався проникнути в житло останнього.
У день події, відповідно до показань ОСОБА_8 , даними ним в судовому засіданні, близько 11 години 40 хв. потерпілий ОСОБА_11 приїхав до його домогосподарства в с. Крива з ОСОБА_13 , яка висловила йому претензію щодо вжиття спиртного, пішла виливати брагу, після його зауваження дружині, ОСОБА_16 , наздогнавши його, на віддалі близько 4-5 метрів від вхідних дверей будинку, вдарив його кулаком руки у ліве вухо, від чого він впав на землю лицем донизу, після чого відчув удари ще по шиї та затилку. В цей час ОСОБА_13 покликала сина ОСОБА_45 . Піднявшись на коліна, побачив, що останній пішов від нього, сказавши, що це ще не все. Він відразу пішов до будинку, закрив вхідні двері із середини на 2 оберти ключем.

Незважаючи на це, ОСОБА_16 без дозволу обвинуваченого, намагався проникнути до будинку, вийнявши скло в шибці вікна біля вхідних дверей та відкривши зсередини замок вказаних дверей. Внаслідок таких дій ОСОБА_11 у обвинуваченого були обґрунтовані підстави боятись за себе та здійснювати захист від суспільно небезпечних посягань з боку ОСОБА_11 ..

Дані показання обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджені вищевказаним висновком судово-медичної експертизи № 78 від 20.08.2020 (т. 2 а. с. 5), згідно яких в останнього виявлено легкі тілесні ушкодження (синці на обличчі та верхніх кінцівках (на лівій щоці дещо попереду від лівої вушної мушлі, синець розміром 4х6 см, синці на внутрішній повехні лівого плеча 4х3 см і 1х1 см, в нижній третині лівого передплітчя розміром 1х1 см, на тильній поверхні середньої третини правого передплітчя розміром 2,5х3 см), які утворилися можливо у строк інкримінованого йому діяння.

Показання щодо можливого проникнення до будинку обвинуваченого підтверджено показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав, що вхідні двері будинку обвинуваченого дійсно можна було відкрити ключем, перебуваючи ззовні, просунувши руку через нижню раму вікна веранди, з якої, як він виявив після трагічної події, було вийняте скло, яке він особисто вставив після цього. Раніше всі шибки у вікнах веранди були засклені.

Викладені обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_8 зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку ОСОБА_11 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю, після чого втік до власного будинку, закривши зсередини ключем замок вхідних дверей будинку, в якому потерпілий ОСОБА_11 не проживав. Фактично в даному будинку, який належав обвинуваченому, проживали сам обвинувачений та його дружина ОСОБА_10 .
Згідно з даними протоколу огляду місця події від 19.08.2020 ( а. с. 160-165, 166-188, 189), показань потерпілої ОСОБА_6 труп ОСОБА_11 знаходився поряд з вхідними дверима вказаного житлового будинку, що також свідчить про те, що після нанесення удару ОСОБА_8 на подвірї ОСОБА_11 намагався ввійти вслід за обвинуваченим до будинку.
Викладені обставини свідчать, що обвинувачений ОСОБА_8 зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку сина своєї дружини, яке було реальним, і внаслідок його попередньої поведінки мав підстави побоюватися за своє життя і здоров`я. Під час цього посягання, яке не було закінченим, обвинувачений, не маючи через фізичну перевагу потерпілого іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, використав мисливську рушницю, яка знаходилась в сейфі в одній із кімнат будинку.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 відповідають вимогам частини першої та частини другої статті 36 КК щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання.

Додатково слід наголосити, що розраховувати ОСОБА_8 , який є особою похилого віку, на допомогу в місці події було марно. Крім дружини обвинуваченого ОСОБА_10 , в домогосподарстві інших осіб не було. Сусідні будинки розташовані на значній відстані; події розвивалися миттєво і навіть за умови крику по допомогу її прихід зайняв би значний час, після минування якого потреба у цій домозі для обвинуваченого відпала б.
За таких обставин доводи сторони обвинувачення про те, що мотивом дій ОСОБА_8 були особисті неприязні стосунки, які виникли під час конфлікту, не можна визнати обґрунтованими.

Разом з тим, ОСОБА_8 , захищаючись, використав мисливську рушницю, застосування якої спроможне спричинити найтяжкі наслідки.
Фактичні обставини справи, характер, локалізація ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 , що знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті, та обвинуваченого ОСОБА_8 - легкі тілесні ушкодження, свідчать саме про перевищення останнім меж необхідної оборони.
Тобто, застосований засіб захисту (рушниця) та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_8 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони, оскільки, захищаючись, від нападу, застосував насильство в більшій мірі ніж це було необхідно для відвернення загрози його життю за обставин, встановлених судом.
З урахуванням викладеного доводи сторони обвинувачення про доведення вини ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, є неправильними та не відповідають висновку щодо розмежування умисного вбивства та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, викладеному в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2014 року у справі № 5-12 кс 14 та від 27 листопада 2014 року у справі № 5-34 кс 14.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч.3 ст. 62 Конститтуції України та ч. 2,4 ст.17 КПК України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачяться на користь такої особи.
З приводу зазначених обставин неодноразово висловлював свою правову позицію і Європейський суд з прав людини.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегує і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному : тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення,а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що мають проти нього для того, щоб обвинувачений міг підготуватися та надати доводи в свій захист, і, врешті- решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим». (Barbera.MesseguandJabardov. Spain.1988. SeriesA. No 146.p.33.77).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків передбачених ч.2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установленому порядку на потерпілого.
Відповідно до вимог ст.84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи не достовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визначається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень,на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Підсумовуючи досліджені та проаналізовані у сукупності докази, надані стороною обвинувачення, щодо вини обвинуваченого в скоєнні злочину за ч. ст. 115 КК України, суд приходить до висновку, що надані суду докази обвинувачення не можуть вважатися такими, що доводять вину обвинуваченого поза розумним сумнівом, у інкримінованому йому злочині.
Доведення вини має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом (п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2003 року у справі «Кобець проти України»).
Зі змісту ч.3 ст.26 КПК України, випливає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Суд, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності вважає, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки обвинуваченим та матеріалами кримінального провадження, в судовому засіданні, спростовано кваліфікацію дій обвинуваченого, яка інкримінована йому досудовим слідством за ч. 1 ст. 115 КК України.
При оцінці правильності кваліфікації дій обвинуваченого, судом враховано вимоги ППВСУ №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а саме п. 22, відповідно до якого питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Тому, враховуючи викладене, при наведених доказах відповідно до вимог ч.3 ст. 337 КПК України суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст.115 КК України, на ст.118 КК України і кваліфікувати, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого суд виходить з того, що санкція ст. 118 КК України передбачає більш м`яке покарання, ніж санкція ч. 1 ст. 115 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого його право на захист не порушується.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 130 від 08.09.2020 ОСОБА_8 страждає та страждав під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії та страждає зараз на психічний розлад - органічне ураження головного мозку судинного генезу (Гіпертонічна хвороба, цукровий діабет) із легкими когнітивними та емоційно-вольовими розладами. В стані будь якого іншого, в тому числі і тимчасового розладу психічної діяльності під час, коли відбулися інкриміновані йому дії він не перебував; ОСОБА_8 за своїм психічним станом може в даний час, та міг під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії, усвідомлювати свої дії та керувати ними, але не у повній мірі; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На хронічний алкоголізм, наркоманію ОСОБА_8 не страждає, за своїми психічним станом ОСОБА_8 може постати перед слідством та судом (т. 2 а.с. 17-18).

Отже, наявні у ОСОБА_8 на час скоєння злочину психічні розлади, були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними
Положеннями ст. 20 КК України визначено, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
За таких обставин, на підставі вищевказаного висновку судово-психіатричного експерта № 130 від 08.09.2020, суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_8 обмежено осудним.
Щодо твердження захисника про недопустимість як доказу протоколу № 49 медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_8 від 19.08.2020 року, згідно якого о 15.55 год. 19.08,2020 року знаходився у стані алкогольного сп`яніння (т. 2 а. с. 57 ), з посиланням на те, що доказом може бути лікарський висновок, а не протокол медичного огляду, - суд, враховуючи показання самого обвинуваченого щодо вживання ним спиртного перед скоєнням вищевказаного кримінального правопорушення та показання свідкаОСОБА_22 щодо спільного вживання з обвинуваченим пляшки горілки 0, 5 л, - відхиляє такі доводи захисника.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують останнього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Судом враховується те, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, визнає вину в його вчиненні.
Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на те, що він раніше не судимий (т. 2. а.с. 54), є особою похилого віку, пенсіонером за віком (т. 2. а.с. 63), потерпілим від наслідків ЧАС 4 категорії, позитивно характеризується за місцем проживання (т. 2 а. с. 59, 75), має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває (т. 2 а.с. 55-56).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд відносить щире каяття.
Обставиною, що обтяжує йому покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи у сукупності відповідно до п. 3.ч.1 ст. 65 КК України зазначені вище обставини, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , у тому числі і його похилий вік (71 рік), незадовільний стан здоров`я (наявність хронічних захворювань - цукровий діабет ІІ типу (інсулінозалежний), УХС: стенокардія напруги ІІ ФК, А/с кардіосклероз з ГХ ІІ ст. 2 ст., синусова тахікардія (т. 1 а.с. 191), його відношення до скоєного, відсутність судимостей, визнання судом обвинуваченого обмежено осудним (а тому зазначення останнім при дачі показань, що він не пам`ятає обставин скоєння злочину, вчинення якого не заперечує, не може бути визначальним при обранні йому реального виду покарання), суд дійшов висновку, що міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід обрати в межах санкції статті, за якою його визнано винним у вчиненні злочину, у виді позбавлення волі із застосуванням умов ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, і призначенням іспитового строку із покладенням зобов`язань, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки покарання з випробуванням відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та відповідає меті, яку повинно нести в собі призначене судом покарання .Підстави для застосування ст. 69 КК України відносно обвинуваченого відсутні.
За змістом частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 (дружини ОСОБА_11 ) про стягнення з відповідача (обвинуваченого) грошових коштів в сумі 750 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (т. 1 а.с. 104-108), з посиланням на те, що смерть чоловіка та батька їх з ним дітей, який був опорою по життю та годувальником, призвела до сильних душевних її страждань, стресу та переживань, вона та дочки змушені були змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, - суд враховує, що обвинувачений визнав факт, що внаслідок смерті чоловіка потерпілій завдано моральної шкоди, при визначенні розміру такої шкоди він поклався на розсуд суду, зазначивши, що отримує пенсію в незначному розмірі (2000 грн.). Під час розгляду справи встановлено, що внаслідок незаконних дій обвинуваченого (цивільного відповідача), який вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони за обставин, викладених у вироку, потерпілій ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду. При цьому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала безпосередньо потерпіла, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, визначає відшкодування моральної шкоди потерпілій як дружині ОСОБА_11 - у розмірі 200 000 грн.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, у відповідності до ст.ст. 122, 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Строк дії ухвали суду від 07.12.2020 року (т.1 а. с. 116-117) про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді домашнього арешту у нічний час закінчився 04.02.2021, після чого прокурором окремого клопотання щодо запобіжного заходу обвинуваченому не заявлялось.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченогост. 118 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_8 умови ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, понесені на залучення експертів по проведенню: експертизи матеріалів, речовин та виробів в сумі 1634 гривні 50 копійок, судової дактилоскопічної експертизи в сумі 1471 гривна 06 копійок, судової балістичної експертизи в сумі 6538 гривень, а всього 9643 (дев`ять тисяч шістсот сорок три) гривні 55 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовльнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 21 серпня 2020 року на рушницю МР-43 №1009076 12 кал, гільзу 12 калібру, паперову коробку з набоями 12 калібру у кількості 10 шт., дозвіл на право користування гладкоствольною рушницею № НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_8 , 5 змивів, виріз з москітної сітки, 2 зрізи піднігтєвих пластин, та знищити вказані речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів у відділенні поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області.
Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 21 серпня 2020 року на мобільний телефон чорного кольору, повернути вказаний телефон його власнику.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року на речові докази футболку бавовняну, штани спортивні чорного кольору, труси, шкарпетки, 4 металеві дробини та пластиковий контейнер та знищити вказані речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів у відділенні поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору .
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження , який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3