Справа № 752/997/21
Провадження №: 1-кп/752/1315/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2021 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження та учасника:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження №0001293, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2020 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Республіці Азербайджан, азербайджанець, громадянин Азербайджану, який має загальну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб, проживає у АДРЕСА_1 , в силу приписів ст. 89 КК України раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28.11.2020 приблизно о 05:00 ОСОБА_7 , перебував поруч з будинком АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, наблизився до потерпілого ОСОБА_8 та таємно викрав з карману одягу останнього мобільний телефон марки Samsung А31, вартістю 6000 гривень, після чого сів до автомобіля марки Volkswagen з номерним знаком НОМЕР_1 .
Після цього ОСОБА_7 , маючи при собі викрадений мобільний телефон Samsung А31, направився на вищезазначеному автомобілі у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Дії ОСОБА_9 .Йю стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, адже вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02.07.2019 його було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України.
Обвинувачений визнав себе винним, виразив готовність нести покарання за вчинене у межах своєї вини та в ході допиту надав показання, за змістом яких 28.11.2020 вночі він дійсно перебував у м. Києві по вул. Антоновича та був у нетверезому стані, скористався тим, що нікого не було поруч та витягнув з карману потерпілого ОСОБА_8 мобільний телефон марки Samsung А31. Після того поїхав з викраденим з місця події на своєму автомобілі Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 . Пізніше був зупинений працівниками поліції.
Обставини, які викладені в обвинувальному акті не оспорює, щиро розкаюється.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні цього кримінального правопорушення, підтвердження часу, місця і способу вчинення таємного викрадення чужого майна, обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього діяння, так як він повністю погоджується з ними.
Покази обвинуваченого точні, чіткі, а тому не викликають обґрунтованих сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту всіх обставин, добровільності та істинності його позиції.
Після того, як було з`ясовано, що учасники провадження, діючи на засадах добровільності, не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, усвідомлюють, що оскарження судового рішення у цій частині не передбачено, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав дослідження доказів недоцільним та обмежився дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів, характеризують особу обвинуваченого, та його допитом.
Заперечень щодо цього не надійшло.
Перевіряючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України суд визнає доведеним факт вчинення ОСОБА_7 таємного викрадення чужого майна, проте не погоджується з обґрунтованістю обвинувачення як такого, що вчинене повторно. Так, суд встановив, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02.07.2019 у справі № 754/1548/19 ОСОБА_7 визнано винуватим в пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 185 КК України, де йому було призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян та установлено строк відбуття покарання з дня проголошення вироку.
02.07.2019 ОСОБА_7 поніс покарання, сплативши присуджений штраф, що підтверджується квитанцією Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк від 02.07.2019.
Згідно з указаним вироком таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 мало місце 06.12.2018, а тому, в силу приписів ст. 4, п. 5 ст. 89 КК України та з урахуванням дати відбуття покарання, станом на 28.11.2020 до вчинення ним нового кримінального правопорушення ознака повторності застосуванню не підлягає.
Захисником було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку у зв`язку з дійовим каяттям та вказано на те, що дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України через відсутність повторності.
Зміна обвинувачення з боку прокурора не відбулася.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Обставинами кримінального провадження об`єктивно підтверджується наявність підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, адже це покращує становище особи.
Враховуючи викладене, суд кваліфікує вчинене ОСОБА_7 діяння як кримінальний проступок за ч. 1 ст. 185 КК України.
Засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України як це визначено в обвинувальному акті, не відповідатиме засадам справедливого судового розгляду.
Потерпілий у даному кримінальному провадженні майнових вимог та цивільного позову не заявив, в судовому засіданні підтвердив, що викрадений телефон йому повернули. Відповідно до клопотання, яке надійшло до суду 23.02.2021, ОСОБА_8 просив суд розглядати справу за його відсутності.
Щодо заявленого захисником клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям судом зазначає наступне.
Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Як вбачається з матеріалів справи предмет кримінального правопорушення телефон марки Samsung А31 у ОСОБА_7 був вилучений органом досудового розслідування в ході обшуку автомобіля, на якому обвинувачений від`їхав з викраденим, тобто власноруч не був повернутий потерпілому особисто обвинуваченим, що не в повній мірі узгоджується з передумовами для застосування судом приписів ст. 45 КК України та правовою природою інститут дійового каяття.
Також суд вважає, що звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в порядку ст. 45 КК України не матиме позитивного впливу на його правосвідомість та не сприятиме суттєвому зниженню ризиків вчинення ним нових кримінально-протиправних дій.
На цій підставі суд відхиляє заявлене клопотання та вирішує питання про обрання міри покарання обвинуваченому на загальних засадах.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття у вчиненому, що полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України стосовно події кримінального правопорушення, у т.ч. їх часу, місця, способу учинення. Також обвинувачений сприяв слідству, співпрацював.
Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не визначено, судом не встановлено.
При обранні міри покарання суд враховує установлену кваліфікацію кримінального правопорушення, відсутність майнових вимог потерпілого, щире каяття, відсутність на утриманні в обвинуваченого інших осіб, позицію прокурора щодо необхідної міри покарання, соціальні зв`язки обвинуваченого, його особу, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу приписів ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, має середню-спеціальну освіту, має підробітки, проте офіційно не працевлаштований, ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його кваліфікацію за ч.1 ст.185 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив, і мету, спосіб, стадію вчинення, поведінку під час та після вчинення злочинної дії та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України.
Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України, шляхом передачі та залишенню власникам (володільцям).
Процесуальні витрати для здійснення їх розподілу судом у кримінальному провадженні не заявлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 381, 393 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 2-4 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.
Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місяця роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази, а саме: мобільний телефон Iphone чорного кольову, мобільний телефон Хорон, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Golf посвідчення водія, два чорні капелюхи та печатки, виявлені під час невідкладного обшуку автомобіля Volkswagen Golf сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та визнані речовими доказами за постановою слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28.11.2020, повернути володільцю.
Речовий доказ, а саме: транспортний засіб Volkswagen Golf сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , виявлений під час невідкладного обшуку та визнаний речовим доказом за постановою слідчого Голосіївського Управління поліції Головного управління поліції у м. Києві від 28.11.2020, повернути володільцю.
Речовий дока, а саме: мобільний телефон Samsung А31 темно-сірого кольору, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 відповідно до постанови слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 28.11.2020, повернути власнику.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Сторони кримінального провадження мають право отримати у суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1