Провадження № 1-кс/947/6824/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000014 від 02.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч.3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, сторони обвинувачення про арешт майна, кримінальне провадження розпочато за зверненням ТОВ «Фінансової компанії «Дінеро» () в особі генерального директора ОСОБА_8 стосовно шахрайських дій з боку ОСОБА_9 і пов`язаних з ним осіб, які направлені на заволодіння грошовими коштами фінансової установи шляхом обману, а саме використовуючи електронно-обчислювальну техніку, заздалегідь підроблені документи, спеціально зареєстрованих суб`єктів господарювання та вказуючи недостовірну інформацію здійснювалось оформлення онлайн - позик, а зобов`язання щодо погашення цих позик не виконувалось.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» () зареєстрована 23.05.2017, основним видом економічної діяльності товариства є інші види кредитування, при цьому фінансова компанія здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Під час здійснення своєї господарської діяльності з надання коштів у позику, з метою мінімізації ризиків, між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» () та ТОВ «Українське бюро кредитних історій» () встановлено партнерство шляхом приєднання до Публічного договору, на підставі якого здійснюється надання та отримання інформації, що складає кредитну історію позичальників, а також надається доступ до всіх продуктів Бюро.

На даний час у органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_9 , будучі обізнаним про умови, процедури і процеси надання онлайн - позик, володіючи гарними знаннями законодавства з приводу кредитування, спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами розробив шахрайську схему по заволодінню грошовими коштами фінансових установ, якими надаються послуги з кредитування.

З метою втілення шахрайської схеми у відповідності до заздалегідь розробленого злочинного плану, який відомий усім пов`язаним особам, що приймали участь у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_9 організовано реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на підставі підроблених та недійсних документів, які необхідні для здійснення реєстрації суб`єкта господарювання.

Також, ОСОБА_9 організовано встановлення партнерських взаємовідносин з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» () шляхом приєднання до Публічного договору з метою забезпечення обміну інформацією, яка складає кредитну історію відносно позичальників, а також отримання інших послуг, що сприятимуть реалізації злочинного умислу.

При цьому, з боку фізичної особи - підприємця ОСОБА_10 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на адресу ТОВ «Українське бюро кредитних історій» () передано хибну інформації щодо кредитування клієнтів, яким нібито під час здійснення господарської діяльності надавались кредити, що у свою чергу не відповідає дійсності, з метою формування відносно цих клієнтів гарних кредитних історій, інформація про які міститься у автоматизованому інформаційно аналітичному комплексі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» ().

Після чого, ОСОБА_9 та інші залученні до шахрайської діяльності особи, що між собою пов`язані єдиним злочинним умислом, використовуючи електронно обчислювальну техніку, телекомунікаційні послуги для виходу в мережу Інтернет, через веб - сторінку ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (), здійснювали оформлення онлайн позик від Імені осіб, інформацію про яких попередньо передано ТОВ «Українське бюро кредитних історій» (), що обробляється у автоматизованому інформаційно аналітичному комплексі Бюро.

Так, під час оформлення онлайн позик від імені позичальників у відповідних полях електронної заявки вносилась заздалегідь недостовірна інформація та виконуючи передбачену процедуру надсилались необхідні для оформлення цих позик фотографії позичальників із паспортами громадян України, ID картками чи біометричними паспортами у руках, які місять ознаки підробки, у тому числі вклейку фотографій.

У свою чергу, після проходження встановленої для отримання онлайн позик процедури та схвалення рішення про надання цих позик на внесені у заявка банківські карткові рахунки перераховувались грошові кошти у розмірі займу, якими власники банківських карт розпоряджались на власний розсуд.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 до своєї протиправної діяльності залучив наступних осіб, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_8 .

21.05.2021 на підставі Ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_20 справа № 947/13358/21 провадження № 1-кс/947/5811/21 від 29.04.2021 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в якій фактично мешкає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , врезультаті якого було виявлено та вилучено майно відповідно до переліку, зазначеному у протоколі обшуку.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню.
Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Особи, присутні при розгляді клопотання заявили, що вилучене майно належить їм на праві власності.

Дослідивши матеріали, надані з клопотанням, вислухавши думки учасників провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги п.3 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у матеріалах, долучених до клопотання відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні формально перелічено підстави арешту майна, однак клопотання не містить відповідного обгрунтування необхідності арешту зазначеного в клопотанні майна.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Матеріали клопотання не містять будь-яких доказів, що зазначене в клопотанні майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберігло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000014 від 02.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч.3 ст. 190 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1