УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000580 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бешгіоз, Чадир-Лунзького району, республіки Молдова, громадянина України, одруженого, раніше несудимого, офіційно непрацюючого, маючого чотирьох неповнолітніх дітей, з повною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
представник потерпілого ОСОБА_9

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині застосування положень ст. 76 КК України з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про заміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн.

Також стягнено з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення судових експертиз на загальну суму 3 595,68 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апелянт вважає, оскаржуваний вирок суду незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 76 КК України.

На думку апелянта, суд першої інстанції призначивши покарання та звільнивши обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, безпідставно не поклав на нього обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 вказаної статті, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Суд визнав доведеним, що 10 лютого 2020 року, приблизно о 07:20 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки "Mercedes-Benz Vario 816D", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по проїзній частині вул. Великої Морської, зі сторони вул. Бузький Бульвар, в напрямку вул. Нікольської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований в районі буд. №13, перед яким в крайній правій смузі для руху зупинився вантажний автомобіль, надаючи перевагу в русі пішоходам, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи перешкоду в смузі свого руху у вигляді пішохода, який в цей час рухався по пішохідному переходу з права наліво відносно напрямку його руху, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, чим порушив вимоги п.п. 2.3 "б", 12.3, 18.4 Правил дорожнього руху України, що призвело до контактування передньою правою боковою частиною кузова автомобіля з пішоходом ОСОБА_12 . Внаслідок зазначеної ДТП пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяла потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75-79 КК України у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначаються обов`язки, покладені на засудженого.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 76 КК України (зі змінами внесеними Закону України №1492-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" від 07.09.2016 року), у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Закон не містить жодних винятків у застосуванні ч. 1 ст. 76 КК України.

Норма ч.1 ст. 76 КК України має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню при звільненні від відбування покарання з випробування і зменшення обсягу обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України не належить до повноважень суду.

В порушення вказаних вимог, суд першої інстанції, покладаючи на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, безпідставно не поклав на нього обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 с. 76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни вироку суду.

Колегія суддів вважає, що виправлення допущених судом помилок в частині покладення на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України в новій редакції, можливе шляхом зміни вироку суду, а не його скасування, оскільки рішенням суду апеляційної інстанції не вирішуються питання, передбачені ч. 1 ст. 420 КПК України.

За наведеного, апеляційна скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначення покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України змінити.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покласти обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про заміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: