Справа № 201/6878/21
Провадження № 1-кп/201/787/2021
ВИРОК
Іменем України
13 липня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000221 від 23.04.2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого неофіційно, неодруженого, на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей не маючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-06 серпня 2010 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 КК, 104 КК України у виді іспитового строку два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

-22 грудня 2015 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, звільнився 03.03.2018 року по відбуттю строку покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.04.2021 року ОСОБА_3 приблизно о 02 год. 15 хв. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), знаходячись біля кіоску за адресою: АДРЕСА_3 , помітив холодильник, в середині якого знаходились напої, які належать ФОП « ОСОБА_5 ». В цей час у ОСОБА_3 виник прямий, корисливий, злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у сховище. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на таємне заволодіння чужим майном, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, маючи умисел на заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи її настання, за допомогою викрутки, пошкодив навісний замок та відчинив двері холодильника з напоями. Далі, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, маючи умисел на заподіяння матеріальної шкоди та бажаючи її настання, своєю рукою почав діставати з середини холодильника напої та передавати їх ОСОБА_6 , який складав зазначені напої до пакетів та не був обізнаний про вчинення кримінального правопорушення. Однак дії, ОСОБА_3 були помічені продавцем зазначеного кіоску ОСОБА_7 , яка відчинила вікно кіоску та вигукнула у бік останнього вимогу про зупинення протиправних дій. У свою чергу, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними та стали відкритими, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ігноруючи законні вимоги ОСОБА_7 про те, щоб останній припинив чинити свої протиправні дії, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, утримуючи при собі викрадене майно, а саме напої «Швепс Лимон 0,33 ж/б» - 10 шт, «Кока-Кола 0,33 ж/б» - 8 шт, «Фанта-Оранж 0,33 ж/б» - 9 шт, «Кока-кола 1 ПЄТ» - 4 шт, тим самим завдавши ФОП « ОСОБА_5 » матеріальну шкоду у сумі 410,37 грн.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаний з проникненням у сховище, вчинений повторно, органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

2. Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілої
Потерпіла ОСОБА_5 через канцелярію суду надала заяву, в якій просила провести підготовче судове засідання і судовий розгляд без її участі, претензій не має, покарання призначити на розсуд суду. Повідомила про повне відшкодування обвинуваченим завданої їй майнової шкоди.

4. Докази, які були досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаний з проникненням у сховище, вчинений повторно, органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, при судовому розгляді справи не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, стать та вік обвинуваченого, неперебування його на обліку у лікарів нарколога і психіатра, повне відшкодування матеріальної шкоди, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений є раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, що свідчить про системність його протиправних дій.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.
Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України строком три роки, та думки потерпілої, яка в письмовій заяві повідомила про повне відшкодування матеріальної шкоди і просила призначити покарання на розсуд суду, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції їх від суспільства, а тому ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.
Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 1582,96 грн, у зв`язку із проведенням судово-товарознавчої та трасологічної експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 накористь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1582,96 грн.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:
- банки з напоями об`ємом 0,33 л: «Кока-кола» - 2 банки, «Спрайт» - 2 банки, «Фанта» - 1 банка та порожні банки з-під напоїв: «Фанта» - 1 банка, «Спрайт» - 2 банки, які зберігаються в камері зберігання речових доказів при ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 16) повернути ОСОБА_5
- п`ять слідів папілярних ліній, які відкопійовані на 5 л/с та поміщені в паперовий конверт (а.с. 83) - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.
- дактокарту на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 85) залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1