Справа № 367/2562/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1396/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0002278 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
07.07.2020 року під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, яке обґрунтовано наявністю обґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, який є особливо тяжким кримінальним злочином, а не зменшенням ризиків, оскільки обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2020 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 4 вересня 2020 року.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування ОСОБА_6 під вартою, зазначив, що ризики, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не відпали, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, обвинувачується у скоєнні злочину,що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 8 до 13 років з конфіскацією майна, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих і свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, та вчинити інше кримінальне правопорушення і застосування більш м`яких запобіжних заходів, є недостатнім, оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити ухвалу, застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження строку тримання під вартою, не обґрунтовані прокурором і є безпідставними. Вважає, що відсутність ризиків,передбачених ст. 177 КПК України та наявність обставин, що враховуються судом у відповідності до ст. 178 КПК України, а саме докази, на яких ґрунтується обвинувачення є недопустимими, а стан його здоров`я, низка хвороб, наявність сім`ї, неповнолітньої дитини, що знаходиться на його утриманні, місця реєстрації у м. Новоград-Волинський Житомирської області, є підставою для зміни запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю захисника та прокурора, які неодноразово були повідомлені про час та місце розгляду, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, вивчивши надані копії письмових матеріалів кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, так як ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 , перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги про те, обвинувачення ґрунтується на недопустимих доказах, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.370 КПК України, питання оцінки доказів мають вирішуватися судом при постановленні судових рішень.

Твердження апеляційної скарги про сімейний стан обвинуваченого, про сталість соціальних зв`язків, стан здоров`я при апеляційному розгляді жодними доказами не підтверджені.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що такі дані залишилися поза увагою суду, є безпідставними.

Судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав доцільним подальше перебування обвинуваченого під вартою та продовжив раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даній стадії судового розгляду забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2020 року без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: