Номер провадження: 11-сс/813/344/21
Номер справи місцевого суду: 509/369/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 січня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000073 від 23 липня 2020 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.204; ст.227 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 січня 2021 року було задоволено клопотання слідчого та накладений арешт на предмети вилучені 25 січня 2021 року в ході проведення невідкладного огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 6 полімерних (пластикових) пляшок об`ємом 1 л. зі спиртовмісною речовиною

- 2 самогонні апарати для дистиляції винно-матеріалів, тобто для виготовлення спиртовмісної речовини;

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представник власника арештованого майна адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просила поновити їй строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, а майно вилучене майно повернути власнику.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначила про те, що власник арештованого майна ОСОБА_8 дізнався про існування оскарженої ухвали від 27 січня 2021 року лише 09 лютого 2021 року, коли повернувся з м. Київ, після чого його представник подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що у клопотанні слідчого, а також в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи органу досудового розслідування про те, що вилучені предмети відповідають критеріям майна, на яке відповідно до ч.1 ст.98 КПК України може бути накладений арешт.

Предметом злочинів, за фактом вчинення яких проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, є коньячний спирт та небезпечна продукція у виді коньяку, виготовленого кустарним способом. При цьому, продаж такої продукції було здійснено 31 серпня 2020 року. Проте під час обшуку у ОСОБА_8 вилучено та в подальшому накладено арешт на речі, які мають відношення до виготовлення та зберігання виноматеріалу. Представник власника майна звертає увагу на те, що в межах обшуку не було вилучено жодної речі, пов`язаної із процесом виготовлення коньяку та і самої речовини, схожої на коньяк. Наявність у ОСОБА_8 значної кількості виноматеріалу, а також обладнання для його виготовлення, пов`язано із функціонуванням фермерського селянського господарства «Діоніс» (зареєстрованого за місцем реєстрації ОСОБА_8 ), діяльність якого пов`язана з виготовленням вина «Миронівське», на яке у ОСОБА_8 наявний сертифікат якості. При цьому дії по виготовленню виноматеріалів не є предметом дослідження в межах даного кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши доповідь головуючого судді, адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого про арешт майна, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На теперішній час слідчим відділом відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000073 від 23 липня 2020 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.204; ст.227 КК України.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна убачається, що в ході процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000089 від 20 листопада 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.199 та ст.227 КК України надано доручення оперативному підрозділу на проведення необхідних слідчих та розшукових дій з метою встановлення обставин вчинених злочинів та осіб причетних до їх вчинення. В ході виконання вказаного доручення оперативними підрозділами УСБУ в Одеській області встановлено факт вчинення триваючого злочину, передбаченого ст. 227 КК України за інших обставин та участі інших осіб, а саме на території однієї з селищних рад Овідіопольського району Одеської області на протязі тривалого часу вчинялось та продовжує вчинятись розповсюдження коньячного спирту сумнівної якості розфасованого кустарним шляхом.

Іллічівською місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво в рамках кримінального провадження №0000073 від 23 липня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ст.227 КК України за фактом умисного введення в обіг небезпечної продукції шляхом реалізації такої продукції у мережі магазинів роздрібної торгівлі продовольчими товарами на території Овідіопольського району Одеської області.

В ході здійснення процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні надано доручення оперативному підрозділу на проведення необхідних слідчих та розшукових дій з метою встановлення обставин вчинених злочинів та осіб причетних до їх вчинення. В ході виконання вказаного доручення оперативними підрозділами УСБУ в Одеській області підтверджено факт вчинення триваючого злочину, передбаченого ст.227 КК України за вказаними обставинами та за участі певних осіб, та, окрім зазначеного виявлено факт незаконного виготовлення підакцизних товарів, а саме алкогольних напоїв, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, а так само збут таких товарів, що призвело до отруєння чи спричинило смерть особи на території однієї з селищних рад Овідіопольського району Одеської області на протязі тривалого часу.

Так, 25 січня 2021 року, враховуючи наявну необхідність, згідно ч.3 ст.233 КПК України, було проведено невідкладний огляд домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході огляду було виявлено та вилучено наступне:

- 6 полімерних (пластикових) пляшок об`ємом 1 л. зі спиртовмісною речовиною;

- 2 самогонні апарати для дистиляції винно-матеріалів, тобто для виготовлення спиртовмісної речовини;

Вищевказані предмети були оглянуті та долучені до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

В клопотанні про арешт майна слідчий зазначив, що вилучені предмети можуть зберегти на собі та в собі, сліди злочину або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим, просив накласти на них арешт.

Оскарженою ухвалою слідчий суддя задовольнив клопотання про арешт майна та вказав про те, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та має доказове значення у кримінальному провадженні.

Таким чином слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду та належним чином не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Частиною 2 ст.237 КПК України передбачено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Статтею 30 Конституції України встановлено, що кожному гарантується недоторканність житла.

Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Відповідно до ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст.233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, шо на момент проведення огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 взагалі не існували підстави, передбачені ч.3 ст.233 КПК України для проведення невідкладного огляду без відповідної ухвали слідчого судді, пов`язані із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Крім того, в матеріалах провадження відсутня ухвала слідчого судді, яка б свідчила про виконання слідчим вимог ч.3 ст.233 КПК України, а саме про те, що після проведення невідкладного огляду слідчий за погодженням із прокурором невідкладно після здійснення таких дій звернувся з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Не була надана така ухвала і прокурором під час апеляційного розгляду.

Частиною 1 ст.87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Враховуючи те, що огляд за адресою: АДРЕСА_1 був проведений без відповідного дозволу слідчого судді та апеляційним судом не були встановленні підстави, передбачені ч.3 ст.233 КПК України для проведення такого невідкладного огляду, а також прокурор не зміг надати відповідну ухвалу слідчого судді про подальшу легалізацію огляду, апеляційний суд визнає, що огляд працівниками поліції був проведений незаконно, що в подальшому тягне за собою недопустимість отриманих під час такого огляду доказів, а тому виключає можливість для накладення арешту на вилучене майно.

Крім того власнику арештованого майна ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000073 не було повідомлено про підозру.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні процесуальний статус ОСОБА_8 третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Частинами 1 та 2 ст.64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Зі змісту вказаної норми права випливає, що з клопотанням про арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_8 і, який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, мав звертатись саме прокурор, а не слідчий.

Крім того кримінальне провадження №0000073 проводиться за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.3 ст.204; ст.227 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг надати суду чітку відповідь про фактичні обставини кримінального провадження, зареєстрованого за ч.3 ст.185 КК України, а саме: час місце, спосіб вчинення злочину, що є предметом цього злочину, хто є власником викраденого майна, яка його вартість, чи звертався власник із відповідною заявою про вчинення злочину, чи був він визнаний потерпілим.

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах провадження взагалі відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_8 до вказаного кримінального провадження.

Слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна не надав належної оцінки встановленим апеляційним судом обставинам, чим допустив неповноту судового розгляду, що, в свою чергу, призвело до невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того ч. 3 ст.21 КПК України встановлено, що кожен мас право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У даному кримінальному провадженні арештоване майно було тимчасово вилучено в порядку ст.168 КПК України під час проведення невідкладного огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а тому слідчий суддя повинен був належним чином повідомити власника майна, або його представника про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

Невиконання слідчим суддею приписів ст.172 КПК України щодо належного сповіщення про час та місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна заінтересованих осіб призвело до порушення права вказаних осіб на доступ до справедливого суду, а отже слідчим суддею було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до пунктів 1) та 2) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Крім того відповідно до п.3) ч.1 ст.409, ст.412 КПК України підставою для скасування

або зміни судового рішення є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,

які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, не дослідив обставини кримінального провадження та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, вилучене під час проведення невідкладно огляду.

Зазначені висновки не підтверджується доказами дослідженими під час апеляційного розгляду, а тому апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до положень статей 409-412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого суді та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, а вилучене майно підлягає поверненню його власнику.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 січня 2021 року, якою було задоволено клопотання слідчого та накладений арешт на 6 полімерних (пластикових) пляшок об`ємом 1 л. зі спиртовмісною речовиною та 2 самогонні апарати для дистиляції винно-матеріалів, тобто для виготовлення спиртовмісної речовини скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого 25 січня 2021 року під час проведення огляду домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000073 від 23 липня 2020 року негайно повернути вилучене майно власнику ОСОБА_8 , або уповноваженій ним особі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3