ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3564/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/411/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвокатів: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №00000288 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_9 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обрано ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди - 5756 грн та на відшкодування моральної шкоди 200000 грн; на користь ОСОБА_11 стягнуто 200000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 31 липня 2019 року близько 21.18 год, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Українська зі сторони вулиці Чкалова в напрямку провулку Ушакова в с. Малі Копані Голопристанського району Херсонської області біля будинку № 41, грубо порушуючи вимоги п. п. 2.1, 2.3 (б), 2.9 (а), 12.3, 12.4, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення водія та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, рухаючись із перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості, в момент виникнення небезпеки яку об`єктивно був спроможній виявити у виді пішохода ОСОБА_12 , що рухався з велосипедом у зустрічному напрямку на проїзній частині у його смузі руху ближче до правого узбіччя, не вжив заходів щодо зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, створив небезпеку для дорожнього руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких останній помер на місці події.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

У мотивувальній частині вироку визнати як таку, що обтяжує покарання ОСОБА_7 обставину скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Прокурор не оспорює доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Вказує, що суд при призначенні покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд зазначив, що підставою такого звільнення є визнання вини, щире каяття, його сімейний, матеріальний стан, його вік, а також позитивні характеристики винного.
Водночас, рішення про звільнення засудженого від відбування покарання суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпеки, а також характеру вчиненого злочину, наслідків у виді смерті людини, конкретних обставин скоєного.
Суд першої інстанції залишив поза увагою характер і обсяг допущених обвинуваченим грубих порушень правил дорожнього руху.
Стверджує, що суспільна небезпека вчинених обвинуваченим дій полягає передусім у тому, що перевищення швидкості у межах населеного пункту та наїзд на пішохода на пішохідному переході є одним найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Внаслідок дій ОСОБА_7 спричинено смерть потерпілого.
Поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений спричинені злочином збитки не відшкодував. Крім того, судом не було враховано й думку потерпілого щодо призначення реальної міри покарання ОСОБА_7 .
Суд безпідставно не врахував вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння як обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 . На доведення вказаної обставини прокурором у засіданні було надано показання апарату «Драгер».
Апелянт вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України і не є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
В спільній апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_10 просять вирок скасувати в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного покарання.
Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції цієї статті з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Вказують, що суд першої інстанції при призначенні покарання не навів переконливих доводів для застосування ст. 75 КК України та звільнення засудженого від кримінальної відповідальності, не в повній мірі врахував, що скоєний злочин відноситься до тяжкого, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років.
Не враховано судом також те, що обвинувачений умисно та добровільно довів себе до стану алкогольного сп`яніння. Після чого, не маючи взагалі посвідчення водія, керував транспортним в населеному пункті з перевищенням дозволеної швидкості, не вжив заходів до зменшення швидкості проявив неуважність та безпечність і скоїв дорожньо-транспортну пригоду та наїзд на пішохода, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті останнього.
Після скоєння ДТП обвинувачений не пропонував потерпілим та не намагався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Категорично відмовився від відшкодування такої шкоди потерпілим, які є дітьми загиблого, вважаючи, що достатньо відшкодування моральної шкоди другій дружині померлого, яка не була залучена до кримінального провадження у якості потерпілої, та є чужою особою дітям загиблого.
При призначенні покарання суд не достатньо врахував всі обставини, які впливають на вид покарання, а тому вважають призначене покарання несправедливим та таким, що не сприяє виправленню та попередженню нових злочинів.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Під час апеляційного розгляду прокурор, адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг сторони обвинувачення та потерпілих.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

Неприбуття потерпілих до судового засідання не перешкоджає апеляційному розгляду.

Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
В апеляційних скаргах не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій, вид та міру призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Вирок суду в частині вирішення цивільного позову також не оскаржується.
Вирок колегією суддів переглядається в межах доводів апеляційних скарг в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування відповідно до ст. 75 КК України та висновків суду щодо обставин, які обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння не може бути визнано обставиною, що обтяжує покарання, оскільки формулювання обвинувачення порушення ОСОБА_7 п. 2.9а ПДР визначено як обов`язкову ознаку об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Суд зазначив, що перевірити правильність віднесення стороною обвинувачення порушення ОСОБА_7 п. 2.9а ПДР як обов`язкову ознаку суд позбавлений можливості, оскільки судом за клопотанням прокурора здійснюється судовий розгляд порядку ч. 3 ст. 349 КК України.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин. (правова позиція Верховного Суду викладена постанові від 22 березня 2018 року у справа № 521/11693/16-к, яка відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права)

За приписами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд здійснюється в межах пред`явленого обвинувачення.

Як видно із обвинувального акту на стадії досудового розслідування було встановлено відсутність обставин, що пом`якшують покарання та встановлено обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений як видно повному обсязі визнав пред`явлене обвинувачення, в т.ч. і щодо обставин, що обтяжують покарання і цю обставин не спростував. Стан алкогольного сп`яніння об`єктивно також підтверджується показами алкотестера Драгер, дослідженим під час апеляційного розгляду.
Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча і становить порушення вимог підп. «а» п. 2.9 ПДР, однак само по собі не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому смерті. Стан сп`яніння не охоплюється об`єктивною стороною (не є кваліфікуючою ознакою) злочину, передбаченого ст. 286 КК України, і при призначенні покарання особі може враховуватись як обставина, що обтяжує покарання згідно з п. 13 ч. 2 ст. 67 КК України.
Вказана позиція викладена у Постанові Великої палати Верховного суду від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17, що без наведення жодних мотивів не було враховано судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає доведеним, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 вчинив за наявності обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а тому ця обставина підлягає врахуванню судом при призначенні покарання.
Аналізуючи доводи апелянтів про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суд має враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Як видно із вироку, визначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані на особу позитивні громадські характеристики, вчинення злочину вперше, його вік, сімейний та матеріальний стан, добровільне відшкодування шкоди дружині потерпілого, яка не проходить по справі як потерпіла особа, обставину, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, ту обставину, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілих у судовому засіданні, зміст досудової доповіді (в якій орган пробації зробив висновок про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому покарання, пов`язаного із реальним позбавленням волі), і вважав, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням статті 75 КК України, оскільки обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, а тому його виправлення ще можливе без ізоляції від суспільства, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Відповідно до приписів ст. 75 КК України застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, шляхом реалізації закріплених у вказаній статті положень закону, можливе виключно у разі встановлення належним чином вмотивованих підстав, які з огляду на дані про особу обвинуваченого, тяжкість скоєного злочину, конкретні (фактичні) обставини справи в своїй сукупності, можуть свідчити про доцільність та можливість виправлення особи в умовах не пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Суд має дискреційні повноваження щодо призначеного покарання, проте суд має належним чином мотивувати свої висновки та обґрунтовувати їх.

Ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначенні виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбуття покарання.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення, лише формально послався на те, що приймає до уваги тяжкість скоєного злочину, наслідки вчиненого та відомості про особу обвинуваченого, однак фактично у повній мірі не врахував характер та ступінь тяжкості вчинених дій, а також тяжкі суспільно-небезпечні наслідки кримінально-караного діяння, які виразилися у смерті потерпілого.

Без належної оцінки суду залишилося і те, що обвинуваченим, який не мав права на керування транспортним засобом, порушено відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідків.

Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини.
Поза увагою суду залишилося, що обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, перевищив швидкість в межах населеного пункту, і саме недотримання ним правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на потерпілого.
ОСОБА_7 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.
Відомості, що характеризують особу обвинуваченого, на які послався суд, зокрема на позитивну громадську характеристику, вчинення злочину вперше, його вік, сімейний та матеріальний стан, самі по собі не можуть бути визнані тими чинниками, які б знижували суспільну небезпеку скоєного злочину та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину.

Не зменшують суспільну небезпечність особи обвинуваченого і його проживання разом із батьками та бабусею, які мають ряд хронічних захворювань.

Визнання ОСОБА_7 вини, відшкодування шкоди дружині потерпілого, яка не є потерпілою по справі, є тими обставинами, які суд врахував при визначенні виду та міри покарання, проте ці обставини не дають достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття призначеного покарання.

Висновок досудової доповіді органу пробації носить рекомендаційний характер для суду при визначенні виду та міри покарання, але при цьому відомості викладені у ньому мають бути змістовно проаналізовані судом першої інстанції, та враховані наряду з іншими відомостями, що характеризують особу обвинуваченого, а також тяжкістю скоєного кримінального правопорушення.

Поза увагою суду залишилася і позиція сторони потерпілих, які під час судового розгляду підтримали прокурора в частині призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.

Позиція потерпілих щодо виду та міри покарання не є вирішальною, проте вона має враховуватися наряду із іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Поза увагою суду залишилося і те, що обвинувачений не здійснив дій ні протягом досудового розслідування, ні протягом судового розгляду, спрямованих на відшкодування шкоди особам, які визнані потерпілим у провадженні.

Позицію щодо каяття у скоєному ОСОБА_7 як видно висловив лише на стадії судового розгляду, Проте вона не була послідовною, оскільки як видно із обвинувального акта жодних обставин, що пом`якшують покарання на стадії досудового розслідування встановлено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки застосування положень ст. 75 КК України з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та наслідків скоєного злочину не сприяє меті покарання виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку.

Ухвалюючи новий вирок в частині призначеного покарання апеляційний суд враховує наступне.

Як видно із матеріалів провадження, ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні злочину, вчиняв дії по відшкодуванню матеріальної шкоди членам сім`ї загиблого, тому така поведінка обвинуваченого має бути врахована при призначенні покарання як обставина, що пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання апеляційний суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Орган з питань пробації у своєму висновку зазначив, що з урахуванням середньої ймовірності повторного вчинення правопорушення, виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Висновок досудової доповіді органу з питань пробації не є обов`язковим для суду і відомості, викладені у ньому враховуються апеляційним судом при призначенні покарання наряду з іншими відомостями, що характеризують особу обвинуваченого.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , колегія також враховує, що:

- він обвинувачується у вчиненні необережного тяжкого злочину у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, наслідком чого настала смерть людини;

- порушив відразу вимоги декількох пунктів ПДР, перевищив швидкість в межах населеного пункту, керував транспортним засобом не маючи права на керування, що підвищує суспільну небезпечність скоєного злочину, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, що обтяжує покарання.

Враховує судова колегія відомості про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше не судимий, дітей та власної сім`ї не має, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходів не має.

Колегія суддів зауважує, що позиція потерпілих, які вказували на необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, враховуються апеляційним судом у сукупності з іншими обставинами, визначеними ст. 65 КК України.

Приймається до уваги апеляційним судом і те, що обвинувачений протягом досудового розслідування та судового розгляду не вчинив дій спрямованих на відшкодування шкоди особам, які визнані потерпілими у провадженні.

Перерахування коштів потерпілій ОСОБА_10 в рахунок відшкодування стягнутої за вироком суду матеріальної школи вже на стадії апеляційного розгляду враховується колегією суддів, проте такі дії розцінюються як намагання домогтися призначення більш м`якого покарання, а не як реальне прагнення обвинуваченого усунути негативні наслідки своїх протиправних дій.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, суспільно-небезпечні наслідки скоєного - смерть людини, перелічені вище відомості про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, висновок досудової доповіді органу пробації, позицію потерпілих, апеляційний суд приходить до висновку, що покарання у виді 4 років позбавлення волі, тобто в розмірі, що є наближеним до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України з реальним його відбуванням буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст. 50, 65 КК України.

Вимоги прокурора про взяття ОСОБА_7 під варту із зали суду задоволення не підлягають, запобіжні заходи застосовуються лише до набрання вироком законної сили Відповідно до вироку ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обґрунтованих підстав та доводів на необхідність зміни запобіжного заходу прокурор не зазначив.

При цьому вирок апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та виконується в передбаченому законом порядку.

Доводів про наявність підстав для скасування вироку в цілому апеляційна скарга прокурора не містить.

З наведених вище підстав, апеляційні вимоги прокурора та потерпілої сторони належить задовольнити частково.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 не отримував права керувати транспортним засобом, а відтак додаткове покарання у виді позбавлення такого права до нього застосоване бути не може.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку в цілому не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати із дня затримання ОСОБА_7 у порядку виконання цього вироку апеляційного суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4