П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року
м. Київ

справа № 466/1658/19

провадження № 51-2881 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року стосовно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 10 листопада 2018 року приблизно о 23.00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, маючи умисел на заподіяння смерті іншій людині, наніс численні удари кулаками та долонями обох рук в голову та по тулубу своєї бабусі ОСОБА_8 , спричинивши їй тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона померла.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, пом`якшивши призначене покарання. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що його дії кваліфіковано неправильно, він не мав умислу на вбивство бабусі, висновки суду про його винуватість в інкримінованому злочині ґрунтуються на показаннях свідків, які його обмовили, судом не було враховано його психічний стан, судова психолого психіатрична експертиза проведена з порушеннями. Також вказує на те, що матеріалами провадження не підтверджено перебування його в стані алкогольного сп`яніння, під час досудового розслідування його було обмежено в часі на ознайомлення з матеріалами провадження.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити. Водночас ОСОБА_7 просив перекваліфікувати його дії на ст. 116 КК України.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив залишити без зміни постановлені стосовно ОСОБА_7 судові рішення.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання щодо його безпідставного засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Проте зазначені доводи ОСОБА_7 . Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального і кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Так, умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклого конфлікту наніс множинні удари кулаками та долонями обох рук в голову та по тулубу ОСОБА_8 .

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Умисне вбивство, передбачене ст. 116 КК України, належить до привілейованих складів умисних вбивств. Пом`якшення кримінальної відповідальності за цей вид умисного вбивства викликане такими обставинами: 1) суспільно небезпечне діяння особи спровоковане протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого; 2) суб`єктивна сторона складу даного злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Той факт, що засуджений ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_8 , підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події, предметів, висновках експертів.

Так, свідок ОСОБА_10 показав, що 10 листопада 2018 року вночі він прокинувся від сильного жіночого крику та, вийшовши зі своєї кімнати, побачив, як ОСОБА_7 руками наносив удари своїй бабусі ОСОБА_8 , яка лежала на ліжку. На його вимогу припинити дії ОСОБА_7 відштовхнув його і сказав: «Я її вб`ю» та в його присутності наніс їй ще декілька ударів. Після цього він (свідок) викликав працівників поліції та карету швидкої медичної допомоги. Лікарі, які приїхали на виклик, констатували смерть ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 показав, що він знайомий з обвинуваченим близько 15 років та між ними існують дружні відносини. 10 листопада 2018 року ОСОБА_7 запросив його до себе додому, пояснивши, що в його бабці ОСОБА_8 день народження. Він (свідок) приїхав до обвинуваченого додому приблизно о 21.30 год, та вони вживали спиртні напої. ОСОБА_7 час від часу виходив зі своєї кімнати. Коли він (свідок) вийшов курити на балкон, то через декілька хвилин почув крик діда: « ОСОБА_12 , не роби цього!». Вийшовши з балкона, він підійшов до кімнати, в якій проживала ОСОБА_8 , та побачив через відчинені двері, що ОСОБА_7 наніс своїй бабусі декілька ударів кулаками по голові. Потерпіла була без одягу та лежала на підлозі. Після цього, він знову повернувся на балкон, оскільки боявся, що, якщо б він заступився за потерпілу, то міг би розплатитися власним життям. Через декілька хвилин в цю кімнату зайшов ОСОБА_7 , який пояснив, що він мав конфлікт з бабусею та декілька разів її вдарив.

З висновку судово-медичної експертизи № 959/2018 від 21 грудня 2018 року вбачається, що причиною смерті громадянки ОСОБА_8 , 1943 року народження, стала тупа травма грудної клітки у вигляді множинних двобічних переломів ребер та перелому грудини з ушкодженням пристінкової плеври та легень, що призвело до внутрішньої кровотечі та гострої крововтрати і підтверджується даними судово-медичної експертизи її трупа та додатковими методами дослідження. Вказана тупа травма грудної клітки утворилась прижиттєво, незадовго до настання смерті від неодноразової дії тупими предметами, котрими могли бути і кулаки рук, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 121/2019 від 22 лютого 2019 року на трупі ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження на голові, в ділянці шиї та на грудній клітині по передній та задній поверхням, які могли виникнути за обставин, на котрі вказували як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 під час проведення слідчих експериментів за їхньою участю 23 листопада 2018 року.

За висновком стаціонарної судової психолого психіатричної експертизи № 142 від 19 грудня 2018 року обвинувачений ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу із емоційно-вольовими порушеннями, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Клінічних ознак хронічного алкоголізму чи наркоманії у ОСОБА_7 не виявлено. Відповідно до висновку судового експерта-психолога у ОСОБА_7 відмічаються такі індивідуально-психологічні особливості: виражена акцентуація характеру по збудливому типу, різко послаблений емоційно-вольовий контроль, зниження критики, схильність до агресивних дій. Основними мотивами діяльності ОСОБА_7 є мотиви психопатичної самоактуалізації. Вище перераховані індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_7 могли вплинути на характер його протиправних дій, але не суттєво. Алкоголь міг послабити емоційно-вольовий контроль над поведінкою. Визначити величину впливу алкоголю на поведінку не представляється можливим. ОСОБА_7 на момент інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту не перебував.

Таким чином засуджений, завдаючи численні удари ОСОБА_8 , яка до того ж була особою похилого віку, не міг не передбачати, що в результаті цих дій вона отримає тілесні ушкодження, від яких може померти, тобто діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої. При цьому загибла ОСОБА_8 не вчиняла будь-яких провокативних дій відносно засудженого.

Підстав уважати, що свідки обмовили засудженого у вчиненні інкримінованого злочину, немає, оскільки їхні показання узгоджуються між собою та з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Підстав для перекваліфікації дій засудженого на ст. 116 КК України Суд не знаходить.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, в тому числі й з урахуванням обтяжуючої покарання обставини, та діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку.

Посилання засудженого на проведення судової психолого психіатричної експертизи з порушеннями Суд уважає безпідставними.

Згідно з матеріалами кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз викладені на затверджених бланках, їх проводили лікарі - судово-медичні експерти, підпорядковані Міністерству охорони здоровя України, тобто є фахівцями і належними спеціалістами, до обов`язків яких безпосередньо входять проведення таких експертиз. Крім того, засуджений не вказав, в чому саме, на його думку, полягали порушення.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, пом`якшуючу покарання обставину, обумовлену його психічним станом, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, тобто суд дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.

Крім того, доводи обвинуваченого та захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_7 були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи їхні апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 414 КПК України, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції підтвердив правильність висновків суду першої інстанції, який здійснив ретельне дослідження доказів.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Твердження засудженого про обмеження його в часі під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження спростовуються самими ж матеріалами справи. Крім того, під час ознайомлення ОСОБА_7 зауважень не мав, заяв чи доповнень не подавав.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував засуджений, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року стосовно нього без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3