ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2121/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/183/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

при секретарі ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/183/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.03.2021 року щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будки Кременецького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат у відповідності до вимог КПК України.

З вироку суду слідує, що 15 серпня 2020 року приблизно о 15 годині між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які перебували неподалік дерев`яного штахетного паркану, який розмежовує їхні домогосподарства, виник конфлікт на грунті особистих неприязних відносин. Під час даного конфлікту у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , 15 серпня 2020 року приблизно о 15 годині ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу дерев`яного штахетного паркану, який розмежовує його домогосподарство із домогосподарством, де проживає ОСОБА_10 , приблизно на відстані 8-10 м від останньої, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, тобто тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та бажаючи їх настання, взяв у праву руку дерев`яну дошку від паркану довжиною 1,2 м, яка знаходилася на його подвір`ї, після чого кинув її через дерев`яний паркан в ОСОБА_10 , поціливши в ліву ділянку голови ОСОБА_10 . Від отриманого удару ОСОБА_10 впала на землю та втратила свідомість.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми, а саме лінійного перелому кісток склепіння черепа зліва - тім`яної, луски вискової (скроневої) кістки з поширенням на її кам`янисту частину (основу черепа) та розривом стінки зовнішнього слухового ходу; внутрішньочерепну епідуральну (над твердою мозковою оболонкою) гематому у лівій тім`яно - висковій ділянці, а також забиття (локальний набряк, крововилив) м`яких тканин зовнішніх покривів голови у лівій тім`яно - висковій ділянці, що за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього змінити та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням із іспитовим строком три (3) роки та покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Посилається на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, які характеризують його як особу, оскільки він раніше до будь-якого виду відповідальності не притягувався, передпенсійного віку, позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє на тяжкі захворювання, проживає разом з дружиною, яка має ряд тяжких захворювань, щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, сприяв слідству у розкритті злочину та суду у розгляду справи, оскільки погодився на її розгляд у спрощеному порядку без дослідження доказів, відсутність обставин що обтяжують його покарання, повне відшкодування ним потерпілій матеріальної та моральної шкоди та думку представника потерпілої, який просив звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Просить застосувати положення статті 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, вважає що таке покарання було б достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Апеляційну скаргу також подавав прокурор, проте, до початку судового розгляду від неї відмовився.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргиуз викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, представника потерпілої, який просив застосувати положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Крім того, суд першої інстанції розглянув провадження у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та в апеляційній інстанції сторони не заперечували проти законності проведення розгляду кримінального провадження за зазначеною процедурою.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення обвинуваченим злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про його винуватість та кваліфікацію дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апелянта щодо можливості застосування положень ст.75 КК України колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі дотримано не було.

Обгрунтовано посилаючись на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який в силу вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, наявність двох і більше обставин, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, добровільне відшкодування моральної та матеріальної шкоди у повному обсязі, відсутність судимостей, наявність позитивної характеристики, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, конкретні обставини справи, врахувавши думку потерпілої , вірно визначивши з видом покарання, повязаним з позбавленням волі, визначивши його в розмірі нижчому за мінімальну межу передбачену санкцією закону України про кримінальну відповідальність, які колегія суддів також вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та дають підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд дійшов до помилкового висновку про реальне його відбування обвинуваченим.

З врахуванням позиції представника потерпілої, який просив застосувати до ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, а також даних про особу обвинуваченого, зокрема, наявність у нього тяжких захворювань, його передпенсійний вік, незадовільний стан здоровя його дружини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину, а також суду у розгляді справи в порядку ст.349 КПК України без дослідження доказів у звязку з повним визнанням вини ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягнути без відбування призначеного покарання та приходить до висновку про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого у період встановленого іспитового строку, із покладенням на нього обовязків, передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, апеляцію обвинуваченого слід задовольнити, а вирок суду змінити в звязку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме: незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки та покладенням обовязків, передачених ст.76 КК України. В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.03.2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2(два) роки.

Згідно з ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обовязки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді