Справа № 570/4119/19
номер провадження 1-кп/570/47/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2021 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000589 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Ківерцівського району Рівненської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, який не працює, не одружений, фактично проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , який є раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 09 травня 2019 року близько 03 години 40 хвилин, в порушення вимог пункту 2.9. підпункту а) (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), підпункту б) (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані стомлення) та пункту 2.5. (водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, невстановленого ступеню, оскільки, 09 травня 2019 року, перебуваючи в КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, від проходження медичного огляду категорично відмовився, керуючи автомобілем VOLVO FH- 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки GRAY ADAMS моделі GA3FL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп, зі сторони м. Київ у напрямку м. Львів, зі швидкість 60 км/год., з увімкненим ближнім світлом фар та габаритами, на 332 км + 150 м., що в межах Рівненського району Рівненської області, не виконуючи маневру обгону чи об`їзду перешкоди, а перебуваючи в стані сильної втоми в результаті якої заснув, в порушення вимог пункту 11.3. (на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу), здійснив виїзду на зустрічну смугу руху, де йому назустріч рухався вантажний автомобіль DAF 95, який з метою уникнення зіткнення виконав маневр виїзду автомобіля в ліву сторону з виїздом на зустрічну смугу руху. У подальшому ОСОБА_4 продовжуючи рухатись по зустрічній смузі руху допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався зі швидкістю близько 60 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар, за вантажним автомобілем DAF 95, по своїй смузі руху вказаної автодороги, зі сторони м. Львів у напрямку м. Київ, та який не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення транспортних засобів.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому - водію автомобіля VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 спричинено тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження; потерпілому - пасажиру автомобіля VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 11.3. Правил дорожнього руху, які передбачають, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження визнав повністю і суду показав, що 09 травня 2019 року близько 03 години 40 хвилин він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, невстановленого ступеню, оскільки, 09 травня 2019 року, перебуваючи в КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, від проходження медичного огляду категорично відмовився, керуючи автомобілем VOLVO FH- 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки GRAY ADAMS моделі GA3FL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп, зі сторони м. Київ у напрямку м. Львів, зі швидкість 60 км/год., з увімкненим ближнім світлом фар та габаритами, на 332 км + 150 м., що в межах Рівненського району Рівненської області, не виконуючи маневру обгону чи об`їзду перешкоди, а перебуваючи в стані сильної втоми в результаті якої заснув, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де йому назустріч рухався вантажний автомобіль DAF 95, який з метою уникнення зіткнення виконав маневр виїзду автомобіля в ліву сторону з виїздом на зустрічну смугу руху. У подальшому ОСОБА_4 продовжуючи рухатись по зустрічній смузі руху допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався зі швидкістю близько 60 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар, за вантажним автомобілем DAF 95, по своїй смузі руху вказаної автодороги, зі сторони м. Львів у напрямку м. Київ та який не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення транспортних засобів. Підтвердив, що відразу після вчинення залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Не заперечив, що вчинив вказаний злочин в стані алкогольного сп`яніння.
Визнав, що саме порушення вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху спричинили потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження. Погодився із результатами експертних висновків по справі.
Потерпілі (кожний окремо) в судовому засіданні повністю підтвердили фактичні обставини вчинення вказаного злочину. Кожний з потерпілих вказали, що завдана злочином шкода, як матеріальна, так і моральна шкода їм не відшкодована. Тому просили повністю задовольнити, подані кожним із них цивільні позови. Зауважили (кожний окремо), що позовні вимоги не включають вже частково відшкодовані кошти.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та потерпілі також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, потерпілий та представник потерпілих, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують позитивно особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена повністю.
Потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 подано цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Аналогічний цивільний позов подано і потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Вказані цивільні позови підлягають до задоволення на підставі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та з урахуванням принципу диспозитивності. Обвинувачений визнав позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди повністю, щодо стягнення моральної шкоди, то обвинувачений повністю визнав факт завдання моральної шкоди, необхідність її відшкодування.
Потерпілі повністю підтримали свої позовні вимоги. В обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що внаслідок вказаних протиправних дій, які сталися з вини обвинуваченого, їм (кожному окремо) були завдані тілесні ушкодження, які потягли за собою втрату працездатності та ще й значні моральні страждання. В матеріалах справи наявна розписка батька потерпілого ОСОБА_9 та матері дружини ОСОБА_10 про отримання ними коштів в рахунок лікування, що свідчить про часткове відшкодування обвинуваченим завданої злочином шкоди.
Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачам та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди.
Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.
Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі.
Щодо задоволення цивільних позовів потерпілих, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному потерпілими (кожним окремо) розмірі підлягають задоволенню.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
При призначенні покарання суд враховує, що підсудний сприяв судовому розгляду справи. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнає щире каяття, активне сприяння досудовому та судовому слідству, а також часткове відшкодування завданої шкоди. Тому, суд вважає за можливе призначити покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, ближче до нижньої межі санкції. Обтяжуючою покарання обставиною визнано судом вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніня, що не дозволяє суду призначити покарання за нижньої межею санкції. Окрім цього, суд також враховує цю обставину при визначенні строку додаткового покарання.
За положеннями ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з наведених характеристик обвинуваченого, а також з врахуванням обтяжуючої покарання обставини та відсутність відшкодування завданої шкоди, суд погоджується з думкою прокурора про неможливість призначення покарання за нижньою межею санкції.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 28 200 (двадцять вісім тисяч двісті) гривень матеріальної шкоди, 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень за надання правової допомоги адвокатом.
Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 76499 (сімдесят шість тисяч чотириста дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень матеріальної шкоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень за надання правової допомоги адвокатом.
Зняти арешт з майна, накладений ухвалами слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області 15 травня 2019 року.
Речові докази по справі - вантажний автомобіль "VOLVO FH- 12," реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки GRAY ADAMS моделі GA3FL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишити у власності його законного володільця; автомобіля VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , залишити у власності його законного володільця.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому, представнику потерпілих та прокурору.

Суддя ОСОБА_1