Провадження №11-кп/824/1054/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами: захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 07 листопада 2020 року.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше судимі за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, а на даний час обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжкого, що згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території Київського СІЗО, тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків. Ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій обвинувачених, що створює реальні ризики щодо їх можливості за першої нагоди переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що в порушення ст. 184 КПК України прокурором не було подано письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою, цьому підтвердження є те, що: в матеріалах кримінальної справи відсутнє дане клопотання, не вказано наявність ризиків, які існують конкретно по ньому, не ознайомлено його з клопотанням за три години до його розгляду, не надано додатки до клопотання про продовження строку тримання під вартою. Вказане, на думку обвинуваченого ОСОБА_10 , свідчить про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм КПК України та його права щодо належного захисту в даному кримінальному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що ризики, відповідно до ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні.
Він не має будь-якого наміру переховуватись від суду, більш того, має постійне місце проживання з дружиною та її сім`єю, є заява згода від свекрухи ОСОБА_12 , щоб він проживав у неї; позбавлений можливості знищити, сховати, спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені при огляді місця події та вже проведені експертизи, що підтверджується висновками експертів; не має потреби незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, так як під час досудового розслідування кримінальної справи були допитані свідки, поняті та інші зазначені особи, зроблені висновки експерта; не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та сам зацікавлений в найшвидшому розкритті кримінальної справи, так як вважає себе невинуватим, готовий пройти перевірку правдивості із застосуванням поліграфа, для підтвердження своїх слів; не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується; зобов`язується проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року скасувати та звільнити його з під варти.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що судом першої інстанції, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проігнорований факт того, що стороною обвинувачення не надано стороні захисту та обвинуваченим копії клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чим порушено ст.ст. 7, 8, 9, 22 ч. 6 , 184, 193, 199 ч. 4, 46 ч. 4 КПК України та у незаконний спосіб позбавлено сторону захисту, обвинуваченого можливості захисту у визначений законом спосіб. Не маючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою цілком очевидно, що сторона захисту немає можливості підготувати оскарження доводів обвинувачення, тощо.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що під час судового розгляду ним була зроблена заява про злочин, який був скоєний щодо нього органами досудового слідства, а саме його били, катували, принижували, через що він отримав чисельні побої, травми і був госпіталізований до лікарні, де його оперували через те, що йому було завдано травми, які несумісні із життям. Сторона обвинувачення намагається приховати зазначений факт і матеріали, свідків, які це підтверджують.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року скасувати та ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що в порушення вимог ст.194 КПК України, суд першої інстанції усвідомлюючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про наявність обґрунтування підозри щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, безпідставно та незаконно задовольнили клопотання прокурора.
В порушення ч.2 ст.177 КПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи захисту та завідомо знаючи про відсутність в матеріалах кримінального провадження підстав для застосування запобіжного заходу, оскільки не існувало обґрунтованої підозри доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, через що, прокурор не мав права ініціювати клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, а суд першої інстанції задовольняти його.
В порушення ст.ст.185, 315 КПК України прокурор не подав до суду письмового клопотання стосовно запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В судовому засіданні прокурор усно заявив про існування якихось ризиків, що ніби то обвинувачений ОСОБА_9 буде переховуватись в Криму чи в ЛНР, ДНР. Жодних доказів не було представлено суду з боку обвинувачення. Сторона захисту не отримувала клопотання, відсутні докази, що обвинуваченому ОСОБА_9 надавалися копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження тримання під вартою.
Крім того, сторона захисту вказала, що судом порушено порядок кримінального провадження всупереч ст.75 КПК України ухвалено судове рішення про продовження запобіжного заходу небезстороннім судом, а також порушено ст.5 Параграф 1 (С) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проігноровано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашніков проти Росії» від 15 липня 2002 року, рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року та Конвенцію про захист прав людини і основних свобод.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому він додатково зазначив, що суд першої інстанції не мав права продовжувати запобіжний захід, оскільки кримінальне провадження підлягало закриттю на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Крім того, захисник вказує, що необхідно врахувати, що досудове розслідування проведено з істотним порушенням кримінального процесуального закону і прав обвинувачених на захист. Прокурорами істотно порушені вимоги ст.216 КПК України, через що вони є не уповноваженою особою в даному кримінальному провадженні і не мають права на затвердження обвинувального акту. Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, не містить формулювання обвинувачення в розумінні п.5 ч.2 ст.291 КПК України, через що повинен бути повернутий прокурору.

Крім того, оскаржувана ухвала не містить жодної із передбачених ст.315 КПК України форм визначення запобіжного заходу, відтак є незаконною, що слугує підставою для її скасування.

Захисник також вказує, що оскаржуване рішення було ухвалено незаконним складом суду, оскільки на його думку, колегією суддів суду першої інстанції необґрунтовано відмовлено в її відводі у судовому засіданні, яке відбулося 06 червня 2019 року.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_10 про відмову від апеляційної скарги.

Від обвинуваченого ОСОБА_9 до суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги, поданої в його інтересах, без його участі, оскільки йому змінений запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт і він не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з віддаленістю його місця проживання.

Від захисника обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 надійшла заява, в якій він просив провести розгляд апеляційних скарг без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В свою чергу, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Встановлено, що 08 вересня 2020 прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року продовжено ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 листопада 2020 року, включно.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.294, ч.3 ст.28 ч.2 ст.342, ч.4 ст.345, ч.1 ст.14 ч.2 ст.393 КК України, які відносяться до різного ступеню тяжкості, в тому числі і особливо тяжких. Обвинувачені є раніше судимими за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи. Інкриміновані їм злочини було вчинено на території Київського СІЗО, тобто режимного об`єкту, та пов`язані з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених, та свідчить про наявність обґрунтованих ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особи обвинувачених, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута на даний час шляхом застосування до них іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження сторони захисту, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В свою чергу суд апеляційної інстанції звертає увагу, що враховуючи стадію кримінального провадження та порядок апеляційного розгляду апеляційних скарг на судові рішення щодо продовження строку тримання під вартою, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам сторони захисту щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України, а також доводами про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки вказані доводи підлягають перевірці судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

На переконання колегії суддів, на стадію судового розгляду кримінального провадження вимоги ч.2 ст.177 КПК України про необхідність з`ясування при продовженні строку тримання під вартою наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення не поширюються, оскільки зазначеним особам вже висунуте обвинувачення, яке має іншу правову природу.

Доводи апеляційних скарг про те, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою відбувалось без письмового клопотання прокурора, яке в порушення вимог ч.2 ст. 184 КПК України, не було вручено стороні захисту, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки положення вказаної норм кримінального процесуального законодавства розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження, яке є предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вже на стадії судового провадження.

Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, незгода сторони захисту із мотивами прийнятого рішенням про відмову у задоволенні відводу колегії суддів суду першої інстанції, що здійснює розгляд даного кримінального провадження, не свідчить про незаконність вказаного складу суду.

Таким чином, будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції стороною захисту не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 07 листопада 2020 року, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :