Справа № 215/1341/20
1-кп/215/303/21
У Х В А Л А

08 квітня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі в залі судового засідання № 7 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001905 від 09.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебуваючи на свободі можуть чинити тиск на потерпілого, свідків, зважаючи на тяжкість злочину, та відсутності міцних соціальних зв`язків можуть переховуватися від суду, та перешкоджати у кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності постійного доходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти заявленого клопотання прокурором заперечує, просить змінити на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 , підтримуючи позицію підзахисного зазначила, що прокурором не індивідуалізовані заявлені ризики стосовно її підзахисного, не надано доказів на підтвердження ризиків, визначених статтею 177 КПК України, та відсутнє обґрунтування щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, крім того підзахисний незадовго до обрання запобіжного заходу мав постійне працевлаштування, проживає разом з матір`ю.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовом засіданні просить змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 на більш м`який.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Також, суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, Існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Обговорюючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, якою передбачено, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою (п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Згідно з п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , в разі визнання його винуватим, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця мешкання та реєстрації, а також суд враховує, що наразі за даним кримінальним провадженням допитані всі свідки та потерпілий, який не проти зміни запобіжного заходу, обвинувачений тримається під вартою понад один рік, відсутні докази, на підтвердження ризиків, вказаних прокурором в судовому засіданні.

Встановлені судом обставини у своїй сукупності дають суду підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосований менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю, який зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам із покладенням обов`язків на обвинуваченого, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Суд не знаходить підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331 ч.3, 395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Змінити, обраний стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, тобто до 06 червня 2020 року, включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 цілодобово, з носінням електронного браслету та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю; утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 ..

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя: