КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2020 задоволено клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000127 прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на транспортний засіб автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ФОРС ТРЕЙД» (FORS TRADE s.r.o.) адреса: вул. Костомлатьска, 981/6, м. Прага 9 Летняни, 190 00, Чеська Республіка, І.Н.: 04220943, шляхом заборони відчуження транспортного засобу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та зобов`язати слідчого ГСУ НП ОСОБА_8 чи інших осіб, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000127 від 16.02.2020, повернути потерпілому, належному володільцю - ОСОБА_7 вилучений автомобіль.
Посилаючись на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, захисник зазначав, що судове засідання по розгляду клопотання прокурора проведено за відсутності потерпілого, добросовісного набувача - власника майна ОСОБА_7 чи його представника, а копія оскаржуваної ухвали йому вручена 22.01.2021.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ОСОБА_7 23.07.2019 придбав автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4МАТІС, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та цього ж дня, після проведення відповідних експертиз та перевірок, автомобіль був поставлений на облік в органах поліції. Цей факт підтверджений договором купівлі-продажу №8046/2019/1578884 транспортного засобу, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за участю адміністратора сервісного центра № 8046 РСЦ МВС в м. Києві ОСОБА_10 , та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_7 , виданим 23.07.2019, серії НОМЕР_3 .
Прокурором та слідчим суддею не наведено доказів того, що на час купівлі ОСОБА_7 зазначеного транспортного засобу були наявні обставин, які б перешкоджали його придбанню, зняттю з реєстрації та перереєстрації. Автомобіль був зареєстрований перший раз в Україні 31.10.2017, а оголошений в розшук 03.12.2019, тобто більше ніж за 4 місяці після придбання його ОСОБА_7 .
Слідчим суддею не прийнято до уваги той факт, що договір купівлі- продажу транспортного засобу ОСОБА_7 у встановленому законом порядку недійсним або нікчемним не визнаний, право власності ніким не оспорюється. ОСОБА_7 є добросовісним власником (набувачем) транспортного засобу, який був придбаний ним оплатно за власні грошові кошти за ринковою ціною на законних підставах.
Матеріали справи не містять даних про підозру у вчиненні злочину продавця вказаного автомобіля ОСОБА_9 , в якого ОСОБА_7 23.07.2019 придбав транспортний засіб.
За таких обставин, на переконання апелянта, транспортний засіб, на який накладено арешт, не є речовим доказом або предметом злочину, про який вказано в оскаржуваній ухвалі.
Крім того, апелянт зазначав, що ОСОБА_7 має статус потерпілого в кримінальному провадженні № 0000127 від 16.02.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289 КК України.
Слідчим суддею залишено поза увагою, що в рамках зазначеного кримінального провадження Київським апеляційним судом 14.09.2020 вже було скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2020 про арешт цього ж автомобіля.
Однак, не маючи наміру виконувати рішення суду, прокурор повторно звернувся до суду з клопотанням про арешт автомобіля, не надавши слідчому судді інформацію про раніше прийнятті рішення щодо арешту автомобіля в рамках даного кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , дані про направлення їм копії ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 копія оскаржуваної ухвали вручена 22.01.2021 (а.с. 105), тоді як подано апеляційну скаргу 26.01.2021, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000127, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно даних клопотання, установлено, що на території України діяла злочинна організація, яка займалася незаконними заволодіннями транспортними засобами на території країн Європейського Союзу. У подальшому вказані транспортні засоби ввозились на територію України та реалізовувались третім особам.

Учасники створеної злочинної організації, завдяки розробленому плану з 2017 року по лютий 2020 року незаконно заволоділи транспортними засобами на суму 28 131 872,06 гривень.
Поряд з цим, досудовим розслідуванням встановлено, що 20.03.2018 ОСОБА_11 , будучу організатором злочинної організації в складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та її активним учасником, діючи відповідно до розробленого ним плану, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, знаходячись на території Чеської Республіки в м. Прага уклав договір оренди автомобіля з компанією «Fors Trade s.r.o» та отримав у користування автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , шляхом оплати першого внеску, створивши видимість намірів подальшої слати оренди в повному обсязі.
У подальшому, учасниками злочинної організації виготовлено завідомо підроблені документи, які вказують на купівлю та зняття з реєстраційних обліків автомобіля MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , здійснено його ввіз на території України, з використанням вказаних підроблених документів проведено митне оформлення транспортного засобу та 20.06.2019 зареєстровано в територіальному сервісному центрі МВС право власності за громадянином України.
Таким чином, ОСОБА_11 , діючи в складі злочинної організації, протиправним шляхом незаконно заволодів транспортним засобом MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , завдавши матеріального збитку «Fors Trade s.r.o» в сумі 2 885 932,96 грн.
Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_17 від 10.01.2020 автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого значиться ОСОБА_7 , оголошено в розшук.
Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_17 від 22.02.2020 транспортні засоби, серед яких автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , реєстрація якого проведена на ОСОБА_7 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000127 від 16.02.2019.
30.09.2020 старший групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000127 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, а саме транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ФОРС ТРЕЙД» (FORS TRADE s.r.o.) адреса: вул. Костомлатьска, 981/6, м. Прага 9 Летняни, 190 00, Чеська Республіка, І.Н.: 04220943, шляхом заборони його відчуження.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2020 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на транспортний засіб автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ФОРС ТРЕЙД» (FORS TRADE s.r.o.) адреса: вул. Костомлатьска, 981/6, м. Прага 9 Летняни, 190 00, Чеська Республіка, І.Н.: 04220943, шляхом заборони відчуження транспортного засобу.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , шляхом заборони його відчуження, з тих підстав, що вказаний автомобіль у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000127 від 16.02.2019, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказаний в оскаржуваній ухвалі транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що на час купівлі ОСОБА_7 зазначеного транспортного засобу були відсутні обставин, які б перешкоджали його придбанню, зняттю з реєстрації та перереєстрації, та посилання на те, що автомобіль був зареєстрований перший раз в Україні 31.10.2017, а оголошений в розшук 03.12.2019, тобто більше ніж за 4 місяці після придбання його ОСОБА_7 , не впливають на висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на даний автомобіль.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 є добросовісним власником (набувачем) транспортного засобу, який був придбаний ним на законних підставах, та має статус потерпілого в кримінальному провадженні № 0000127 від 16.02.2019, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 350 D 4MATIC, VIN НОМЕР_1 , є об`єктом кримінального правопорушення, та відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріали справи не містять даних про підозру у вчиненні злочину продавця вказаного автомобіля ОСОБА_9 , в якого ОСОБА_7 23.07.2019 придбав транспортний засіб, є такими, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3