ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/27/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/966/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: : Інші справи та матеріали
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Московського міського суду Російської Федерації від 27 лютого 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізюм, Харківської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
27 лютого 2017 року Московським міським судом Російської Федерації за пунктом «г» частини четвертої статті 228.1, частиною п`ятою статті 228.1, частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1, частиною першою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 КК РФ до 18 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму,

приведено у відповідність із законодавством України, дотримуючись вимог пункту «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч.4 ст.610 КПК України та визначено вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за частиною третьою статті 307 КК України, з застосуванням статті 69 КК України, до 12 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за частиною другою статті 307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до 10 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за частиною другою статті 15, частиною другою статті 307 КК України, з застосуванням статті 69 КК України, до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за частиною першою статті 14, частиною третьою статті 307 КК України, з застосуванням статті 69 КК України, до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі частини першої статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено вважати ОСОБА_7 остаточно засудженим до покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з 26 березня 2015 року.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2015 року по 17 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року; не застосовувати до нього положення ст. 69, ст. 72 КК України; призначити йому покарання в тому ж розмірі, як призначив Московський міський суд Російської Федерації.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що Ізюмський міськрайонний суд Харківської області при приведенні вироку Московського міського суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, порушив Конвенцію, оскільки призначив покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та не призначив максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством України.
Вказує на те, що у зв`язку із тим, що визначене в Україні покарання є меншим за визначене у вироку суду Російської Федерації, 12 років та 18 років відповідно, йому відмовлено у передачі в Україну для подальшого відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Суд першої інстанції задовольнив клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Московського міського суду Російської Федерації від 27 лютого 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_7 , постановив своє рішення, яким визначив остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Засуджений з таким рішенням суду першої інстанції не погодився та просить визначити йому покарання в тому обсязі, як це визначив суд Російської Федерації, тобто визначити більш суворе покарання.

Відповідно до ч.5 чт. 421 КПК України ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

В даному кримінальному провадженні апеляційна скарга подана саме засудженим, а не прокурором, потерпілим чи його представником.

Згідно положень п.2 ч.3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Тобто, з огляду на вищезазначені норми КПК України, оскільки засуджений ставить питання виключно про погіршення свого становища, що виключається згідно імперативної норми ч.5 ст. 421 КПК України, яка надає таке процесуальне право виключно прокурору, потерпілому чи його представнику, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги засудженому.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у суду апеляційної інстанції в будь якому випадку відсутні процесуальні повноваження на розгляд апеляційної скарги сторони захисту, в якій ставиться виключно питання про погіршення становища особи.

Керуючись ст.ст. 399, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_7 - закрити.
Повернути засудженому ОСОБА_7 його апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді: