Справа № 144/721/21
Провадження №11-кп/801/1116/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 03.08.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2021 за №0000054,
якою задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання під вартою з 03 серпня 2021 по 02 жовтня 2021 року включно, відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мишарівка Теплицького району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Відповідно до ухвали слідчого судді Теплицького районного суду від 09.04.2021 року обвинуваченому ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
4 червня 2021 року судом було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 04.08.2021 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 05.08.2021 року, однак, судове провадження по даній справі не закінчено.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , оскільки вважав, що є достатньо підстав та ризиків, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор послався на те, що існують достатні докази про вчинення ОСОБА_9 нового кримінального правопорушення, про підозру у вчиненні якого ОСОБА_9 повідомлено та обвинувальний акт скеровано до суду. Прокурор вважав за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що забезпечить явку обвинуваченого до суду, і буде запобігати вчиненню інших кримінальних правопорушень, на його думку, інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Потерпіла ОСОБА_10 поклалась на думку суду.
Захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 заперечили, посилались на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 задоволено.
ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, продовжено строк тримання під вартою з 03 серпня по 02 жовтня 2021 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 03.08.2021 року та постановити нову про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу на домашній арешт або особисте зобов`язання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки справа знаходиться в завершальній стадії розгляду і на цьому етапі продовження тримання під вартою є не виправданим та надмірним заходом. Також вважає, що ОСОБА_9 висунуто завідомо необґрунтоване обвинувачення, суд автоматично продовжує останньому строк перебування під вартою, без урахування обставин, визначених ст.178 КПК України. Звернув увагу на те, що судом уже було досліджено докази обвинувачення, надані пояснення обвинуваченим про визнання своєї провини, матеріальна шкода потерпілій відшкодована, за місцем проживання останній характеризується позитивно, має пристарілу мати, яка одноособово утримує підсобне господарство та потребує допомоги ОСОБА_9 , він раніше не судимий. За таких обставин вважає за доцільне ОСОБА_9 визначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. Звернув увагу суду на те, що застосування до обвинуваченого вказаних захисником запобіжних заходів не забезпечать процесуальну поведінку останнього, оскільки ОСОБА_9 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, зокрема до своєї ж матері та за невиконання термінового припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, за що відбував покарання у виді громадських робіт.

Захисник ОСОБА_7 в судове засідання не прибув з поважних причин, відповідно до змісту телефонограми апеляційного суду від 25.08.2021 просив розгляд поданої ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційної скарги провести без його участі.

Також захисник в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги поданої в інтересах останнього. Апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_9 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді.
Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників провадження не надходило.

Прокурор не заперечував проти проведення судового розгляду у відсутність захисника та обвинуваченого, тому відповідно до ч.4 ст.405 КПК України судове засідання проведене у їх відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно положення ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції виходив не з принципу автоматичного продовження строку, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні встановлено не було.
Також суд звернув увагу на вчинення ОСОБА_9 нового кримінального правопорушення, про підозру у вчиненні якого його повідомлено та обвинувальний акт скеровано до суду, а тому вважав, що існує ризик вчинення останнім іншого кримінального правопорушення. Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою вважав належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.
При цьому вважав, що інші, більш м`які запобіжні заходи, зокрема домашній арешт, який просять застосувати захисник та обвинувачений, є недостатніми для запобігання ризикам, визначених ст.177 КПК України.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого в ході судового слідства виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження в ході судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з інкримінованим останньому кримінальним правопорушенням не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом даного розгляду є вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Також апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або у вигляді особистого зобов`язання, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання на території Вінницької області, матері пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги, позитивної характеристики за місце проживання, про що зазначив його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

В даному випадку продовження щодо ОСОБА_9 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом першої інстанції щодо висловленої в судовому засіданні позиції як обвинуваченого, так і захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставини провадження та даних про особу обвинуваченого.
Також апеляційний суд враховує те, що згода як сторони захисту на залишення останньому певного виду запобіжного заходу, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а також даними про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, відсутність постійного місця роботи, доходів, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, неодноразово притягувався у 2020 та 2021 році до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, відносно своєї матері, з якою проживає та зареєстрований в будинку останньої, наявність на розгляді в Бершадському районному суді Вінницької області кримінального провадження №000147 від 18.05.2020 вказують на обґрунтованість продовження застосованого до обвинуваченого, саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи про які ставить питання захисник в своїй апеляційній скарзі, у вигляді домашнього арешту за місцем проживання або особистого зобов`язання не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 03.08.2021 року щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4