КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2021 року, відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Скаківка Бердичівського району Житомирської області, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
за участю: прокурорів захисників підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалоюзадоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_11 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення застави, строком до 16 травня 2021 року.

Згідно ухвали, слідчий суддя, врахувавши наявність обґрунтованої підозри, оцінюючи в сукупності встановлені у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, дані про особу підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, запобігти існуючим ризикам та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_5 в своїй апеляційні скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувативідносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.
Сторона захисту вважає ухвалу слідчого судді необгрунтованою та такою, що не відповідає вимогам щодо повноти судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник стверджує, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра саме за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України є необгрунтованою та не підтверджується належними та допустимих доказами.

Апелянт вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт або заставу, не порушуючи норми КПК України. Тримання під вартою без визначення застави є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою Європейського суду з прав людини.
На думку сторони захисту, слідчим суддею не взято до уваги, що підозрюваний має сталі, міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, офіційно одружений, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце роботи, за місцем роботи характеризується позитивно та має гарну репутацію. Після настання події з місця не втікав та дочекався приїзду співробітників поліції.
Захисник стверджує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений, а відповідні посилання у клопотанні грунтуються на припущеннях. Окрім цього, наголошує, що потерпілий від злочину, в розумінні ст. 55 КПК України, відсутній, посилання сторони обвинувачення на можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи довести кримінальне правопорушення до кінця є абсолютно необгрунтованими, оскільки, стороною обвинувачення не доведено наявності у підозрюваного умислу на вбивство ОСОБА_12 .

Також сторона захисту посилається на те, що дії підозрюваного ОСОБА_7 не правильно кваліфіковані, як замах на вбивство.

Захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційні скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вказує апелянт 19 березня 2021 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру. Разом з тим, у порушення вимог ч. 4 ст. 278 КПК України до клопотання додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 березня 2021 року без зазначення особи, якій було повідомлено про підозру, що позбавляє суд можливості перевірити наявність чи відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_7 був незаконно затриманий о 23 год. 00 хв. 18 березня 2021 року по спливу майже двох з половиною годин після події кримінального правопорушення. На думку захисника, незаконність затримання полягає у тому, що всупереч ч. 4 ст. 213 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання, не повідомила негайно про затримання орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. Таке повідомлення було здійснено лише по спливу більше ніж 4-х годин, а сам захисник приїхав більше ніж через п`ять з половиною годин після затримання, що призвело до порушення права на захист.

Крім того, перше освідування ОСОБА_7 проводилося без присутності захисника і без його виклику, що також свідчить про порушення права на захист.

Як вказує апелянт, ОСОБА_12 , щодо якого начебто було вчинено злочин, не має статусу потерпілого.
Захисник стверджує, що в матеріалах кримінального провадження не має жодних даних про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На думку сторони захисту, тримання під вартою ОСОБА_7 не узгоджується з принципом презумпції невинуватості, про що не одноразово вказував Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Кузьмін проти Росії».
Застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невиправдано обтяжливим, непомірним і непропорційним, та таким, що становить для нього надмірний тягар, у зв`язку з чим його застосування суперечить п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України та правовій позиції Європейського суду з прав людини, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали подані апеляційні скарги і просили їх задовольнити, доводи прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисниківне підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Києві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 від 19 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
19 березня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

19 березня 2021 року слідчий Першого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2021 року задоволено вказане клопотання органу досудового розслідування та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , без визначення застави, строком до 16 травня 2021 року.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, КПК України.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурорів та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_7 в їх сукупності.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Зокрема, підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, підтверджується: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та особистим обшуком ОСОБА_7 ; протоколами освідування ОСОБА_7 від 19.03.2021; протоколами оглядів місця події від 19.03.2021; довідкою №327 КМКЛ №17 щодо ОСОБА_12 ; довідкою №212585 МКЛ №3 м. Києва; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 19.03.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 19.03.2021.
На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних, зазначених в ухвалі слідчого судді, дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у яких її підозрюють.
При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.
Таким чином твердження захисників про те, що слідчим суддею не надано належної оцінки вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, є безпідставними.

Колегією суддів встановлено, що як слідчим у клопотанні, так і прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, підозрюваний ОСОБА_7 є діючим працівником поліції, а отже є обізнаним з методами проведення розшукової діяльності, методикою проведення слідчих дій, і користуючись зв`язками в правоохоронних органах може впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, знищити або спотворити докази, які на даній стадії досудового розслідування не всі зібрані та вилучені, а також зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, усвідомлюючи наслідки його вчинення у разі доведеності вини, підозрюваний може ухилитись від органів досудового розслідування та суду.
Колегія суддів також враховує, що в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_7 одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, не мешкає за місцем реєстрації, раніше не судимий, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи характер вчиненого злочину, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки підозрюваного та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 є необгрунтованими, оскільки наявність ризиків, передбачених кримінально процесуальним законом, перевірена слідчим суддею і вони дають підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Отже, вимоги апеляційних скарг захисників в цій частині не є достатньо переконливими.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_5 на те, що органами досудового розслідування не доведено наявності у підозрюваного умислу на вбивство ОСОБА_12 , то вказані обставини підлягають окремій перевірці під час розгляду справи по суті та не є визначеними законом підставами для скасування ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що у порушення вимог ч. 4 ст. 278 КПК України до клопотання додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 березня 2021 року без зазначення особи, якій було повідомлено про підозру, є безпідставними, оскільки як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувано від 19 березня 2021 року ОСОБА_7 є особою, якій повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення (а.с.7).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про порушення права на захист ОСОБА_7 , то вони є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 213 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання, повідомила про цеорган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, та було забезпечено участь захисника ОСОБА_5 (а.с.13-18).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Дані, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники, не є такими, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.
Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники підозрюваного просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, застосував відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення застави, строком до 16 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційні скаргизахисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2461/2021
Єдиний унікальний номер 752/7302/21
Категорія: ст. 183 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_14
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1