Номер провадження: 11-кп/813/1329/21
Номер справи місцевого суду: 521/5941/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 10.03.2021 в кримінальному провадженні №0000786 від 18.03.2020 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 17.10.2005 Залізничним райсудом м. Сімферополь Ар Крим за ч. 1 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 69, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 20.06.2018 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 4 років 2 міс. позбавлення волі;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 20.06.2018, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 дні.
До набрання вироком законної сили обрано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання відраховано з моменту взяття ОСОБА_7 під варту, тобто з 10.03.2021.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 391 КК України за наступних обставин.

20.06.2018 ОСОБА_7 був засуджений Малиновським райсудом м. Одеси за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, йому було призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

Для виконання вироку суду 03.08.2018 ОСОБА_7 прибув до ДУ «Одеська ВК №14», розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Краснова 2а, де він був ознайомлений з режимом утримання та розпорядком дня вказаної установи.

Під час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 до праці на виробництві ДУ «ОВК №14» не залучався у зв`язку з небажанням працювати, жодних заохочень не мав, систематично порушував режим утримання вказаної установи, за що на останнього неодноразово накладались стягнення з боку адміністрації ДУ «ОВК №14».

За час відбування покарання ОСОБА_7 мав 16 стягнень, серед яких він 6 разів поміщувався до дисциплінарного ізолятору ДУ «ОВК № 14», 1 раз переводився до приміщення камерного типу вказаної установи, однак належних висновків для себе не зробив, становитися на шлях виправлення не бажав та продовжував негативно впливати на поведінку інших засуджених.

Так, засуджений ОСОБА_7 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що 02.09.2019 приблизно о 23:55 год. оперуповноваженим оперативного відділу ДУ «ОВК №14» ОСОБА_9 , сумісно з молодшим інспектором ВНіБ установи ОСОБА_10 було проведено плановий обхід житлової зони установи та в ході перевірки наявності засуджених на своїх спальних місцях, на першому поверсі гуртожитку локальної дільниці №7, було виявлено, що засуджений відділення СПС №2 ОСОБА_7 не виконав команду «відбій», на зроблене зауваження почав виражати своє невдоволення режимом утримання, висловлювався на адресу співробітників установи нецензурною лайкою, розмахував руками, чим навмисно намагався привернути увагу інших засуджених.

За вказаним фактом зазначеними співробітниками установи було складено рапорт, проведено розслідування за результатами якого 03.09.2019 ОСОБА_7 було поміщено до дисциплінарного ізолятору установи строком на 14 діб.

Окрім того, 09.10.2019 ОСОБА_7 знову допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що приблизно о 14:50 год. він самовільно покинув стрій та підійшов до 5 локальної дільниці, при цьому на зауваження не реагував. Про це інспектором ВНіБ ОСОБА_11 було складено рапорт та в подальшому ОСОБА_7 за даним фактом 16.10.2020 начальником установи ДУ «ОВК№14» було оголошено стягнення у вигляді «догани».

Згодом, засуджений ОСОБА_7 знову допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що 21.11.2019 о 07:35 год. під час комісійного обходу дільниці ресоціалізації №7, в приліжковій тумбочці засудженого відділення СПС №2 ОСОБА_7 , начальником відділення СПС ОСОБА_12 , в присутності оперуповноваженого оперативного відділу ОСОБА_13 та в присутності заступника начальника відділу із СВ та ПР ОСОБА_14 , було виявлено та вилучено металеву пластину довжиною 18 сантиметрів, заточену з одного боку.

В подальшому, начальником відділення СПС ОСОБА_12 , оперуповноваженим оперативного відділу ОСОБА_13 та заступником начальника відділу із СВ та ПР ОСОБА_14 були складені відповідні рапорти за вищевказаним фактом. В подальшому, на засіданні дисциплінарної комісії ДУ «ОВК №14» було прийнято рішення про направлення відносно ОСОБА_7 клопотання до суду, з метою прийняття рішення з питання переведення зазначеного засудженого до приміщення камерного типу. За результатами розгляду зазначеного клопотання, 12.12.2019 Малиновським райсудом м. Одеси було винесено ухвалу, на підставі якої 22.01.2020 засудженого ОСОБА_7 було переведено до приміщення камерного типу на період 1 місяць 20 днів.

Окрім того, в період перебування в приміщенні камерного типу, засуджений ОСОБА_7 знову допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що 03.03.2020 о 14 год., під час проведення планового обшуку дільниць ДІЗО, ПКТ, ПНК ДУ «ОВК №14», ЗЧПНУ ВНіБ ДУ «ОВК №14» ст. прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_15 , в камері №12 за місцем перебування засудженого ОСОБА_7 , в прихованому місці, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung», який належав засудженому ОСОБА_7 . В ході проведення перевірки за даним фактом, було встановлено, що 03.03.2019, під час прогулянки в прогулянковому дворику, засуджений ОСОБА_7 побачив, як на територію ДУ «ОВК №14» упав згорток, перемотаний клейкою стрічкою, підняв його, розмотав та виявив всередині зазначений вище мобільний телефон, який залишив собі для особистого користування.

В подальшому, за даним фактом 13.03.2020, відразу після виходу з приміщення камерного типу, засудженого ОСОБА_7 на підставі постанови начальника ДУ «ОВК №14» було поміщено в дисциплінарний ізолятор ДУ «ОВК № 14» на період 14 діб.

Окрім того, 17.03.2020, перебуваючи в дисциплінарному ізоляторі установи, ОСОБА_7 знову допустив порушення встановленого порядку відбування покарання при наступних обставинах: в ранковий час, після закінчення прогулянки в прогулянковому дворику ДІЗО/ПКТ ДУ «ОВК №14», черговим помічником начальника установи ДУ «ОВК» ОСОБА_16 , на підставі ч. 3 ст. 107 КВК України та правил внутрішнього розпорядку ДУ «ОВК №14», ОСОБА_7 було висунуто законну вимогу, а саме здійснити прибирання вищевказаного дворику, та було видано для цього необхідний інвентар. Крім того, засудженому було роз`яснено на підставі чого ставиться така вимога, роз`яснені його права, він був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, проте, засуджений ОСОБА_7 категорично відмовився виконувати вимогу представника адміністрації установи виконання покарань.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду 1-ої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, не погодився із оскаржуваним вироком в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважаючи його невідповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, оскільки судом було залишено поза увагою наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема, визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину, тяжкий стан здоров`я обвинуваченого та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин; відсутність будь-яких обставин, обтяжуючих покарання; характеристику особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На підставі аналізу матеріалів провадження, зокрема, журналу судового засідання (а.с. 68-70) та мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.с. 73) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого.
При цьому, суд встановив, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження та у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини, на підставі чого кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 391 КК України за наступними кваліфікаційними ознаками: злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів сторони захисту про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Разом із тим, ч.ч. 1 та 2 ст. 50 КК України передбачають, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Санкція ст. 391 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3-х років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції зазначив, що приймає до уваги: ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; системність вчинення злочинів у минулому та вчинення злочину в умовах відбування покарання у вигляді позбавлення волі.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом було віднесено щире каяття у скоєному, а до обставин, що обтяжують його покарання рецидив злочинів.
Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину, характеристику особи обвинуваченого, який не працевлаштований, не одружений та утриманців не має, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 391 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, яке є мінімальним, передбаченим санкцією даної статті, та частковим приєднанням до зазначеного покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду та остаточним призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 дні, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Погоджуючись з позицією суду 1-ої інстанції щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд зауважує, що він раніше судимий та вчинив новий умисний злочин під час відбування покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань, що вочевидь свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів та його небажання ставати на шлях виправлення.

Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту на вчинення ОСОБА_7 злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а також задовільну характеристику останнього за місцем проживання, оскільки такі доводи є неспроможними та жодними матеріалами провадження не підтверджуються.

Що стосується посилань захисника на вчинення обвинуваченим злочину у зв`язку із тяжким станом здоров`я, апеляційний суд такі доводи вважає неспроможними та зауважує, що відповідно до наданої захисником в судовому засіданні довідки філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» в Миколаївській та Одеській областях від 24.05.2021, по прибутті засудженого ОСОБА_7 до ДУ «Одеська виправна колонія №14» останній був оглянутий черговим медичним працівником та скарг на стан здоров`я не висловлював, щорічно проходив профілактичний медичний огляд та на теперішній час стан його здоров`я є задовільним.

Окрім того, оцінюючи вимоги захисника щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на те, що санкцією ст. 391 КК України взагалі не передбачено покарання у виді штрафу, а підстави для застосування до обвинуваченого дії ст. 69 КК України відсутні.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та оцінивши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4