Справа №754/9696/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2143/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
22 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення в тому, що він впродовж 2019 та 2020 років по теперішній час, діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на грунті неприязних відносин, систематично вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_9 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях на її адресу нецензурними словами, приниженні та залякуванні. Окрім того, ОСОБА_7 діючи умисно, вчинив економічне насильство по відношенню до своєї матері, що виразилось в умисному позбавленні майна, а саме грошових коштів, усвідомлюючи при цьому її похилий вік, що призвело до психологічних та економічних страждань ОСОБА_9 .
Так, зокрема, 09.02.2019р. приблизно в 12.00 годин ОСОБА_7 , знаходячись за місцем постійного проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував та завдав фізичного болю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, за що 22.04.2019р., справа №754/3416/19, ОСОБА_7 був притягнутий Деснянським районним судом м.Києва до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, та за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді штрафу.
25.06.2020р. приблизно в 23.30 годин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , перебуваючи в нетверезому стані, вчинив конфлікт з матір`ю ОСОБА_9 , під час якого показував непристойні жести, відмовлявся платити за комунальні послуги, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру, за що 30.06.2020р., справа №754/7800/20, ОСОБА_7 був притягнутий Деснянським районним судом м.Києва до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, та за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб.
16.07.2020р. приблизно в 08.00 годин ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , взяв у своєї матері ОСОБА_9 грошові кошти для власних потреб, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї економічного характеру, за що 21.07.2020р., справа №754/8992/20, ОСОБА_7 був притягнутий Деснянським районним судом м.Києва до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, та за яке йому було призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб.
Вказаними систематичними насильницькими діями ОСОБА_7 заподіяв своїй матері ОСОБА_9 психологічні і економічні страждання, які проявляються в переживаннях страху за своє життя та здоров`я, за стан сімейного майна, за психологічне благополуччя молодшого сина, почуття образи, напруги, тривожних очікувань, що погіршує якість її життя.
Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказав, що за всі зазначені в обвинуваченні правопорушення ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, йому не інкримінується, виходячи з принципу "двічі за одне і те саме не карають", а тому в даному кримінальному провадженні відсутня підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 2 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Деснянського районного суду м. Києва скасувати та постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 годин.
Крім того, просить повторно допитати у судовому засіданні ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , повторно дослідити письмові докази.
Прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 2 КК України, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, прокурор вказує, що судом було встановлено систематичність дій ОСОБА_7 щодо вчинення домашнього насильства відносно матері, охопленого обвинуваченням. Заходи адміністративного впливу, застосовані раніше до ОСОБА_7 судом, результату не давали, що свідчило про небажання особою припинити протиправну поведінку та стати на шлях виправлення, а тому, з урахуванням обов`язкової складової кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, як систематичність, прокурор вважає, що суд прийшов до неправильного висновку про наявність в даному випадку порушення принципу "двічі за одне і те саме не карають".
Зазначає, що попередні факти притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності , навпаки, створюють в своїй систематичності об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Крім того, прокурор стверджує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, під час судового розгляду кримінального провадження сукупністю досліджених судом доказів підтверджено вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, проте суд не взяв ці докази до уваги та зробив помилковий висновок про відсутність події кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку потерпілої, яка заперечувала проти апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, дослідивши письмові докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду І-ї інстанції фактичним обставинам справи, і як наслідок прийняття незаконного рішення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у систематичному вчиненні психологічного та економічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 протягом 2019 та 2020 років по теперішній час, а саме вчинення 09.02.2019р. домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, вчинення 15.08.2019р. домашнього насильства психологічного характеру, вчинення 23.06.2020р. домашнього насильства психологічного та економічного характеру, вчинення 16.07.2020р. домашнього насильства економічного характеру щодо ОСОБА_7 .
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Деснянського районного суду м.Києва від 22.04.2019р. ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, за те, що 09.02.2019р. приблизно в 12.00 годин ОСОБА_7 , знаходячись за місцем постійного проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував та завдав фізичного болю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн.
Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 12.09.2019р. ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, за те, що 15.08.2019р. приблизно в 18.30 годин ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вчинив словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , під час якого висловлювався нецензурною лайкою відносно останьої, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.
Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 30.06.2020р. ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, за те, що 25.06.2020р. приблизно в 23.30 годин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , перебуваючи в нетверезому стані, вчинив конфлікт з матір`ю ОСОБА_9 , під час якого показував непристойні жести, відмовлявся платити за комунальні послуги, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб, який, згідно довідки №2389/125/32/16-2020 від 14.09.2020р., він відбув у період з 11.10 годин 08.09.2020р. по 11.10 годин 13.09.2020р. в ІТТ ГУ НП у місті Києві.
Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 21.07.2020р. ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, за те, що 16.07.2020р. приблизно в 08.00 годин ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , взяв у своєї матері ОСОБА_9 грошові кошти для власних потреб, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї економічного характеру, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ять діб, який, згідно довідки №2444/125/32/16-2020 від 18.09.2020р., він відбув у період з 11.10 годин 13.09.2020р. по 11.10 годин 18.09.2020р. в ІТТ ГУ НП у місті Києві.
Таким чином, в основу обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК покладені ті ж самі факти, які стали підставами і для застосовування адміністративних стягнень, що у свою чергу вказує на те, що ОСОБА_7 вдруге притягається до юридичної відповідальності (адміністративною за формою, але кримінальної за суттю) за одні й ті ж правопорушення, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.
Відповідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а згідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як зазначено у ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави, а ЄСПЛ у справі «Сергій Золотухін проти Росії» сформулював позицію, згідно якої ст. 4 Протоколу № 7 трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.
Таким чином, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до особи на підставі сукупності аналогічних адміністративних правопорушень, за кожне з яких вона зазнала стягнення, порушує принцип non bisin idem («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.04.2020 у справі № 397/1694/14-к.
У п. 132 справи «А та Б проти Норвегії» (рішення ЄСПЛ від 15.12.2016) зазначено, що матеріальні критерії для визначення того, чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають у себе: чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstrakto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки; чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві, так і на практиці) одного і того ж оспорюваного діяння (idem); чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні, а також оцінці доказів шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні, також використовувалися в іншому провадженні; і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар.
На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, після набрання законної сили постановами у справах про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП в даному випадку є несумісним із гарантіями, передбаченим у ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та суперечить приписам ч. 3 ст. 2 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора, за яких він вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим.
Суд першої інстанції дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, проаналізувавши їх та надавши їм належну юридичну оцінку, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, у зв`язку з чим виправдав ОСОБА_7 , з чим погоджується апеляційний суд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: