ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1499/21 Справа № 204/1842/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника закладу з надання
психіатричної допомоги ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
особи щодо якої застосовано
примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відносно ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року було задоволено заяву ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відносно ОСОБА_9 .
Продовжуючи примусові заходи медичного характеру, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_9 продовжує страждати тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує подальшого лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, а тому наявні всі підстави для продовження відносно нього раніше обраних ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року примусових заходів медичного характеру.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відносно ОСОБА_9 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В мотивування таких вимог, захисник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, захист вважає, що представник медичного закладу, який звернувся до суду із заявою про продовження примусових заходів медичного характеру не мав на це повноважень, оскільки не надавав і не надає медичну допомогу ОСОБА_9 , тобто не обізнаний належним чином щодо його психічного стану здоров`я та наявності ризиків небезпеки для суспільства.
Також, захисник зазначає, що представником медичного закладу було пропущено 6 місячний строк, встановлений діючим законодавством, для продовження примусових заходів медичного характеру, оскільки ухвала Баранівського районного суду Житомирської області була постановлено 15 листопада 2016 року, і строк дії даної ухвали скінчився 15 травня 2017 року, а із заявою представник звернувся лише 11 березня 2021 року.
Окрім цього, захисник зазначає, що питання про продовження примусових заходів медичного характеру було вирішено за відсутності ОСОБА_9 , який навіть не був повідомлений належним чином про час, місце та дату судового засідання, та за відсутності лікаря-психіатра, який надає психіатричну медичну допомогу його підзахисному та який склав висновок №196 від 26 лютого 2021 року. Вказаний висновок судом першої інстанції теж не досліджувався в ході судового розгляду.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру подану ним апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. ОСОБА_9 думку свого захисника підтримав, просив задовольнити скаргу.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник закладу з надання психіатричної допомоги в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь головуючого, думку та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Колегією суддів не встановлено порушень вказаних вимог кримінального законодавства України під час розгляду заяви представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_10 .
Згідно ст. 29 Закону України Про психіатричну допомогу власник закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечувати осіб, яким надається психіатрична допомога, психіатричною допомогою гарантованого рівня та іншою необхідною медичною допомогою; своєчасно інформувати відповідно до закону членів сім`ї, інших родичів або законних представників чи інших осіб про стан здоров`я осіб, яким надається психіатрична допомога. Таким чином з боку держави вжито заходів, щодо забезпечення відповідного медичного забезпечення хворих, та уникнення порушення прав останніх на надання медичної допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Частиною 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Так, відповідно до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 був госпіталізований до Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України на підставі ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 162 КК України, зокрема, ОСОБА_9 проник на територію чужого житла та застосувавши фізичну силу, всупереч волі потерпілої, вступив з нею в насильницький статевий акт.
В межах кримінального провадження ОСОБА_9 пройшов амбулаторну судово-психіатричну експертизу в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1, відповідно до висновку якої від 20 вересня 2016 року №340 ОСОБА_9 страждає на афективно-маячний розлад внаслідок змішаного органічного (інтоксикаційного, травматичного) ураження головного мозку з помірно-вираженою деменцією ... Поведінка ОСОБА_9 в момент скоєння інкримінованих йому протиправних діянь визначалася його хворобливим психічним станом з маячною інтерпретацією оточуючого та позбавляла його здатності усвідомлювати і контролювати свої дії та прогнозувати їх наслідки. Ступінь наявних у ОСОБА_9 психічних розладів в сфері мислення, емоцій, волі, критики, пам`яті та інтелекту настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і на теперішній час. ОСОБА_9 на даний час потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді його госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом».
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
На підставі вказаного до ОСОБА_9 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації саме до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Щодо доводів сторони захисту про пропуск представником закладу лікарні строку на звернення із заявою про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 щоразу, з моменту постановлення ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року, з періодичністю в 6 місяців, здійснюється у Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід та відбувається лікування пацієнта. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що представником лікарні дотримані строки для звернення із такою заявою, так як він не вперше звертається до суду із такою заявою і ставить саме питання чергового продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , призначених ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що із заявою про продовження примусових заходів медичного характеру звернувся не лікар, який займається безпосередньо лікуванням ОСОБА_9 , а просто працівник медичного закладу, який не має на це повноважень, суд апеляційної інстанції також відхиляє, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається особа, у передбаченому ст. ст. 95, 512 КК України порядку. З огляду на положення ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ч. 2 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 514 КПК України, під поняттям «представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу», а також під поняттям «представник медичного закладу (лікар-психіатр), де тримається дана особа» потрібно розуміти не лише лікуючого лікаря, а й будь-якого уповноваженого у встановленому законом порядку представника медичного закладу, де проходить лікування особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру. Тож, в даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника закладу ОСОБА_11 була надана до суду на законних підставах, з дотриманням зазначених вимог, з підтвердженням повноважень відповідним чином оформленою довіреністю.
Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, при вирішенні питання продовження застосування примусових заходів медичного характеру за правилами розгляду даної категорії справ судом першої інстанції досліджувались матеріали особової справи ОСОБА_9 , до якої долучена медична документація, в якій відображений стан хворого на період перебування на експертизі і за час перебування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. В тому числі, судом досліджено висновок комісії лікарів-психіатрів №196 від 26 лютого 2021 року, який був вчасно поданий до суду із об`єктивною інформацією щодо стану здоров`я ОСОБА_9 , дослідженою та оціненою судом першої інстанції в ході судового провадження. Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо ОСОБА_9 суд вважав повним, зрозумілим, потреби у з`ясуванні додаткових питань у лікуючого лікаря-психіатра не було, тому в судове засідання останній не викликався. Підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів, а також поясненням представника закладу, які є послідовними та незмінними і узгоджуються між собою, у суду першої інстанції не було, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не викликав в судове засідання лікуючого лікаря-психіатра для його допиту та з`ясування стану здоров`я ОСОБА_9 є безпідставними та необґрунтованими.
Інших доказів для висновку суду і для прийняття рішення щодо продовження примусових заходів медичного характеру, крім висновку комісії лікарів-психіатрів діюче законодавство України не передбачає.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 була постановлена із дотриманням вимог як кримінального, так і кримінального процесуального законодавства України, висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження лікування ОСОБА_9 в психіатричному закладі з суворим наглядом є обґрунтованими та відповідними матеріалам справи та клінічній картині хворого, а тому підстав для скасування вказаної ухвали суд апеляційної інстанції не вбачає.
Тож, враховуючи викладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відносно ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4