КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 377/748/20 Провадження № 11-кп/824/2627/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000230 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Славутича Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
09 квітня 2010 року Славутицьким міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки;
21 липня 2011 року Славутицьким міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці; ухвалою Бориспільського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 липня 2011 року, умовно-достроково на один рік три місяці дев`ятнадцять днів;
22 червня 2017 року Славутицьким міським судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 126 КК України, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Славутицького міського суду Київської області від 09 березня 2021 року скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити в цій частині нове рішення, яким призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 09 березня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 09 березня 2021 року та зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 грудня 2020 року до 09 березня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили з утримуванням у Чернігівському слідчому ізоляторі.

Також цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено звільнити від відбування покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку тривалістю два роки, протягом якого на нього покладено обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.
Вироком скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 22 грудня 2020 року на молоток, виявлений та вилучений при проведенні огляду місця події 20 грудня 2020 року, який належить ОСОБА_9 .
Також вироком вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи доведеність його вини у інкримінованому йому злочині та правильності кваліфікації його дій, вважає, що призначене судом покарання є надто суворим.
Апелянт зазначає, що при призначенні покарання судом не було враховано наявність у нього двох обставин, які пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.
Також, як вказує обвинувачений ОСОБА_6 , суд хоч і встановив те, що він повернув все викрадене майно, однак не визнав дану обставину такою, що пом`якшує покарання.
Крім того, апелянт вважає, що суд помилково взяв до уваги те, що ним раніше були вчинені злочини, оскільки він відбув за них покарання в повному обсязі після чого вів нормальний спосіб життя.
Обвинувачений ОСОБА_6 також зазначає, що суд належним чином не дослідив обставини, які його характеризують, а саме те, що тривалий час працював, сплачував податки, займався спортом, доглядав за своїм батьком, який має інвалідність, та допомагав матері.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 грудня 2020 року, близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд з гаражним боксом № НОМЕР_1 гаражно-будівельного кооперативу «Мустанг» м. Славутича Київської області, який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_10 , побачивши, що двері гаражного боксу зачинені на навісний замок, розуміючи що в ньому може знаходитися цінне майно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, вирішили проникнути всередину вказаного гаражного боксу та вчинити крадіжку майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 використовуючи молоток, шляхом демонтажу петлі для дужки навісного замку відчинив двері гаражного боксу № НОМЕР_1 гаражно-будівельного кооперативу «Мустанг» та спільно із ОСОБА_6 проник всередину. Перебуваючи всередині гаражного боксу № НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, таємно викрали велосипедну раму темно-синього кольору марки «Ford Soul» без коліс вартістю 2565 гривень, велосипедне колесо «SHINING FTRT 559X19» нове вартістю 221 гривня, шуруповерт «Энергомаш» ДШ-31181 вартістю 675 гривень, акустичну систему «Samsung HT-TQ22» вартістю 620 гривень, пару колонок 4U вартістю 90 гривень, пару колонок «Genius» вартістю 381 гривня, маршрутизатор «TP-Link» вартістю 359 гривень, подовжувач-переноску електричну на 4 гнізда довжиною шнура 5 метрів вартістю 117 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинили останньому матеріального збитку на загальну суму 5028 гривень.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у інше приміщення.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про вид покарання суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не працює, легального доходу не має, раніше судимий, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності, впродовж 2020 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 51, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 127 КУпАП.
Судом першої інстанції правильно враховано активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення тащире каяття ОСОБА_6 , як обставини, що пом`якшують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом враховано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того при призначення ОСОБА_6 покарання судом було також враховано досудову доповідь Славутицького міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, відповідно до якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства неможливе, та може становити небезпеку для суспільства, а тому заходи, необхідні для впливу на його поведінку з метою виправлення, необхідно було б розпочати в умовах цілодобового нагляду та контролю.
З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк три роки та мотивував чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Доводи апелянта про те, що судом при призначенні покарання не було враховано наявність у нього двох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними та звертає увагу на те, що такі обставини були враховані судом як пом`якшуючі, що і відображено у вироку, однак вони жодним чином не впливають на обґрунтованість висновку суду при призначенні ОСОБА_6 покарання, яке він повинен відбувати реально.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував як обставину, що пом`якшує покарання повернення викраденого майна, оскільки як вбачається із матеріалів справи викрадене майно було вилучено в обвинувачених та повернуто потерпілому у результаті затримання обвинувачених працівниками поліції.
Тому повернення викраденого майна потерпілому відбулось за умов, коли обвинувачені вже не мали альтернативних варіантів поведінки.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд помилково взяв до уваги те, що він раніше судимий, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Згідно з п. 7 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за нетяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
При цьому відповідно до ч. 5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.
Так, із матеріалів справи вбачається, що за всіма вчиненими ОСОБА_6 кримінальними правопорушеннями, строки погашення судимості переривались, при цьому на час вчинення даного кримінального правопорушення, за останнім за часом вироком, а саме за вироком Славутицького міського суду Київської області від 22 червня 2017 року строки погашення судимості також не сплинули.
Таким чином суд вірно врахував наявність у ОСОБА_6 судимостей.
Щодо доводів апеляційної скарги про застосуванням положень ст. 69 КК України, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини КК України, є наявність не лише кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а й особа винного.
Так, як встановлено судом, ОСОБА_6 не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та продовжив свою кримінальну діяльність, також обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що у своїй сукупності свідчить про відсутність усіх правових підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої у санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про неможливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки поведінка ОСОБА_6 свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Отже, покарання у виді трьох років позбавлення волі є мінімальним за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на три роки є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Славутицького міського суду Київської області від 09 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4