ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/125/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2021 року.
Даним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грабовець Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, неодруженого, котрий проживає по АДРЕСА_1 , водія ФОП ОСОБА_11 , не судимого,
засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 (один) рік та покладено певні обов`язки відповідно до вимог п.п.1,2 ст.76 КК України.
Покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік постановлено виконувати самостійно.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно вироку суду, 17 вересня 2020 року, близько 08 години 05 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки Volkwagen моделі Раssat, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із двома пасажирами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 без вантажу автодорогою «Тернопіль-Козівка-Хоростків» від с.Товстолуг Тернопільського району до м.Тернополя.
Під час керування автомобілем водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п.2.3. (б,д) Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - Правил).
Також, у попутному напрямку, автодорогою «Тернопіль-Козівка- Хоростків» від с.Товстолуг Тернопільського району до м.Тернополя, рухався автомобіль «Реugeot» моделі 206 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 . Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_14 , побачивши перед собою перешкоду, у вигляді велосипедиста ОСОБА_15 , який рухався у попутному напрямку попереду її автомобіля, у відповідності до п. 12.3 цих же Правил, вжила заходів для зменшення швидкості з метою уникнення наїзду на велосипедиста, шляхом гальмування та зупинки транспортного засобу. В цей час водій ОСОБА_7 , рухаючись за автомобілем «Реugeot» моделі 206 д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та з подальшим порушенням вимог п.12.1 цих Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із автомобілем «Реugeot» моделі 206 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_14 , після якого її автомобіль «Реugeot;» моделі 206 д.н.з. НОМЕР_2 відкинуло на велосипедиста ОСОБА_15 ..
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тілесні ушкодження отримав велосипедист ОСОБА_15 у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під тверду та під м`яку мозкові оболонки мозку, котра супроводжувалася частковим тромбозом синусів твердої мозкової оболонки з розвитком розмягчення (церебромаляції) речовин мозку. Перебіг травми голови ускладнився набряком-набубнявінням та призвів до компресії речовини головного мозку із вклиненням його стовбуру у великий потиличний отвір. Через отриманні тілесні ушкодження, велосипедист ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікувальному закладі.
Таким чином, між спричиненою травмою голови та настанням смерті ОСОБА_15 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2,3 б, д, 13.1 та 12.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням смерті потерпілого ОСОБА_15 ..

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік скасувати та постановити нову ухвалу, якою не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в іншій частині вирок просить залишити без змін.
Вважає, що суд належним чином не обґрунтував рішення щодо призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, не врахував належним чином пом`якшуючі покарання обставини.
Зазначає, що право на керування транспортним засобом є його єдиним джерелом доходу, завдяки чому йому було відшкодовано завдану шкоду.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок суду першої інстанції відносно нього в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік скасувати та постановити нову ухвалу, якою не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, в іншій частині просить вирок залишити без змін.
Вважає, що вирок в частині призначення йому додаткового покарання є необґрунтованим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого і обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що суд не врахував всіх пом`якшуючих обставин, перелік яких не є вичерпним та думку потерпілого, який також у поданій ним заяві просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Вказує, що судом не було враховано, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав вину та щиро розкаявся, примирився з потерпілим, проживає з батьками, але фінансової допомоги від них не отримує.
Вважає, що у призначенні йому додаткового покарання немає необхідності, оскільки поставить його у важке матеріальне становище.
Зазначає, що після вчинення ДТП він знайшов роботу та працює водієм, що дало йому можливість відшкодувати шкоду потерпілому. У разі позбавлення його права керування, він буде позбавлений можливості заробляти кошти.
Посилається на те, що з дня ДТП надавав фінансову допомогу потерпілому, цікавився станом його здоров`я. В день аварії, він не залишив місце ДТП, викликав медичну допомогу, потерпілий у суді просив його суворо не карати.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах адвоката ОСОБА_16 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_9 , просять їх задовольнити, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_9 , вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України та в апеляції не оспорюються.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого діяння, конкретні обставини провадження, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний тяжкий злочин, в результаті якого потерпілий помер, врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, визнання вини, позитивну характеристику, відсутність з боку потерпілого претензій та відсутність обставин, що обтяжують його вину.
ОСОБА_7 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчиненого правопорушення і не оспорював фактичних обставин його вчинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Цим, обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю злочину. Також, суд врахував думку потерпілого, який просив обвинуваченому призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому один рік іспитового строку з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, вмотивувавши своє рішення.
Окрім того, судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з порушенням вимог п.п. 2,3 б, д, 13.1 та 12.1 ПДР України, зіткнувся з іншим автомобілем, який від удару відкинуло на учасника дорожнього руху велосипедиста, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.
Таким чином, приймаючи до уваги вчинення обвинуваченим тяжкого необережного злочину з тяжкими наслідками, інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності особи, яка керує транспортними засобами, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, а також позитивну характеристику, відсутність обставин, що обтяжують вину, враховуючи думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти його волі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальному розмірі строком на один рік.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.
Посилання апелянтів на те, що керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, є не переконливими, оскільки ОСОБА_7 ні до вчинення ДТП, ні на момент вчинення ДТП ніде не працював, на посаду водія у ФОП ОСОБА_11 останній влаштувався лише 03 грудня 2020 року, під час розгляду справи у суді, тобто до винесення першою інстанцією вироку.
За таких обставин, при виборі заходу примусу суд дотримався приписів статтей 50, 65 КК, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді