Справа № 308/4041/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2021 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Солотвино, Тячівський район, Закарпатська область, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, фізичної особи-підприємця, неодруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 29 березня 2021 року, о 00 год. 18 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить останньому, у нічний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, рухаючись зі швидкістю приблизно 158-187 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість у межах населеного пункту 50 км/год., по вулиці Спортивна, в насаленому пункті смт. Солотвино, зі сторони с. Нижня Апша у напрямку с. Біла Церква Тячівського району Закарпатської області, та проїхавши її перехрещення з другорядною дорогою вулиці Європейська, де дорога пряма в плані, добре освітлена нічним вуличним електроосвітленням, має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, без дорожньої горизонтальної розмітки, діючи всупереч вимогам п. 1.3, п. 1.5, п. п. б) п. 2.3, п. 12.2, п. 12.3 та п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, діючи самовпевнено та самонадіяно, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не дотримався безпечної швидкості, чим самим позбавив себе змоги безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його руху у даних дорожніх та погодних умовах, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у той час перетинала проїзну частину дороги зліва направо по ходу руху водія ОСОБА_4 , після чого водій ОСОБА_4 застосував маневрування праворуч, з`їхав з проїзної частини через праве узбіччя на тротуар та зіткнувся з припаркованим перед будинком АДРЕСА_2 автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , де повністю і зупинився. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою її смерть на місці пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 1.3, п. 1.5, п. п. б) п. 2.3, п. 12.2, п. 12.3 та п. 12.4 Правил дорожнього руху, якими визначено: п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган; п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Не виконання водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.2, п. 12.3 та п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отриманням потерпілою ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою її смерть на місці пригоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Як зауважує слідчий, у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, фізична особа-підприємець, раніше не судимий.

28.04.2021 року органом досудового розслідування ОСОБА_4 у встановленому ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчий вказує, що вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом оперативного чергового чергової частини Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатської області ЖЄО № 2583 від 29.03.2021 року; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього від 29.03.2021 року; протоколом огляду трупа ОСОБА_7 від 29.03.2021 року; протоколом огляду транспортного засобу автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , від 30.03.2021 року; протоколом огляду-обшуку транспортного засобу автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , від 30.03.2021 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 01.04.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 23.04.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.04.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.04.2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15.04.2021 року; рапортом з УКР ГУНП в Закарпатській області від 07.04.2021 року; висновком судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , від 03.03.2021 року за № 63/04; висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.04.2021 року за № СЕ-19/107-21/2979-ІТ; протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2021 року; висновком судової фототехнічної та автотехнічної експертизи від 15.04.2021 року за № КСЕ-19/107-21/3291; висновком судової автотехнічної експертизи від 22.04.2021 року за № СЕ-19/107-21/3559-ІТ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 22.04.2021 року за № СЕ-19/109-21/3937-БД; заявою ОСОБА_13 від 19.04.2021 року про зізнання, що за кермом автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , у момент його наїзду на пішохода ОСОБА_7 , що мала місце 29.03.2021 року, приблизно о 00 год. 20 хв., по вул. Спортивна в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, перебував його рідний брат ОСОБА_4 ; заявою ОСОБА_4 від 19.04.2021 року про зізнання, що за кермом автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , у момент його наїзду на пішохода ОСОБА_7 , що мала місце 29.03.2021 року, приблизно 00 год. 20 хв., по вул. Спортивна в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, перебував він, а не його рідний брат ОСОБА_13 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий наголошує, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), зокрема злочин, що інкримінується ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), зокрема підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого свідків, які вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із потерпілим та свідками, та схиляти їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких.

За твердженням слідчого, приймаючи до уваги викладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 має закордонний паспорт, перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, може виїхати за межі України, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадження, вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі наведеного, слідчий просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, зауваживши на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Наголосив, що відразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 залишив місце події та на його місце прийшов його брат ОСОБА_13 , який взяв на себе всю вину у вчиненому.
Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях-клопотанні на клопотання сторони обвинувачення, що долучено до матеріалів клопотання. Зауважив, що його підзахисний сам з`явився до органу досудового розслідування із заявою про те, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а не його брат. Захисник наголосив, що ОСОБА_4 їхав з с. Нижня Апша у напрямку с. Біла Церква, побачив автомобіль та знизив швидкість, із задньої сторони автомобіля вибігла потерпіла і він не встиг загальмувати, так як не бачив її. Жінка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Після наїзду ОСОБА_4 підбіг до жінки та побачив, що вона вже була мертвою. Крім того, у ОСОБА_4 почалися критичні наслідки, він перейшов дорогу і чекав на приїзд поліції та швидкої допомоги. Захисник вказав, що незадовго до цієї події у його підзахисного помер батько і у нього почався стресовий напад, після чого він повідомив своєму брату ОСОБА_13 , що покінчить з життям самогубством. У подальшому ОСОБА_4 повідомив брату, що хоче зізнатися у тому, що саме він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого вони удвох звернулися із заявами у поліцію. Після зізнання ОСОБА_4 було повідомлено про підозру на тих матеріалах, що формувалися відносно його брата. Вказав, що слідчий інформував його підзахисного про те, що йому буде повідомлено про підозру, при цьому ОСОБА_4 нікуди не втік і з`явився у судове засідання на розгляд даного клопотання. З огляду на це захисник вважає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є непідтвердженими, а підозра необґрунтованою, запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим у даному випадку. Захисник просив обрати відносно його підзахисного менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням його під вартою, а саме у виді домашнього арешту.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, пояснивши, що наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду він немає, у грудні 2020 року помер його батько, після чого його мати сама залишилася вдома та потребує догляду.
Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, а також документи, надані стороною захисту, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106, відомості про яке 29.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
27.04.2021 року у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.03.2021 року, о 00 год. 18 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , у нічний час доби, рухаючись зі швидкістю приблизно 158-187 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість у межах населеного пункту 50 км/год., по вул. Спортивна в смт. Солотвино, зі сторони с. Нижня Апша у напрямку с. Біла Церква, Тячівського району Закарпатської області, проїхавши її перехрещення з другорядною дорогою вул. Європейська, де дорога пряма в плані, добре освітлена нічним вуличним електроосвітленням, має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, без дорожньої горизонтальної розмітки, діючи всупереч вимогам п. 1.3, п. 1.5, п. п. б) п. 2.3, п. 12.2, п. 12.3 та п. 12.4 Правил дорожнього руху, допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у той час перетинала проїзну частину дороги зліва направо по ходу руху водія ОСОБА_4 , після чого водій ОСОБА_4 застосував маневрування праворуч, з`їхав з проїзної частини через праве узбіччя на тротуар та зіткнувся з припаркованим перед будинком АДРЕСА_2 автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , де повністю і зупинився. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою її смерть на місці пригоди.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Згідно з ч. 2 цієї ж статті підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені статтею 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За приписами ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінальному правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 та долучених до клопотання, зокрема: рапортом оперативного чергового чергової частини Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатської області ЖЄО № 2583 від 29.03.2021 року; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього від 29.03.2021 року; протоколом огляду трупа ОСОБА_7 від 29.03.2021 року; висновком судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , від 03.03.2021 року за № 63/04; висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.04.2021 року за № СЕ-19/107-21/2979-ІТ; протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2021 року; висновком судової фототехнічної та автотехнічної експертизи від 15.04.2021 року за № КСЕ-19/107-21/3291; висновком судової автотехнічної експертизи від 22.04.2021 року за № СЕ-19/107-21/3559-ІТ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 22.04.2021 року за № СЕ-19/109-21/3937-БД; заявою ОСОБА_13 від 19.04.2021 року, відповідно до якої він зізнався у тому, що за кермом автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , у момент його наїзду на пішохода ОСОБА_7 , що мала місце 29.03.2021 року, приблизно о 00 год. 20 хв., по вул. Спортивна в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, перебував його рідний брат ОСОБА_4 ; заявою ОСОБА_4 від 19.04.2021 року, відповідно до якої він зізнався у тому, що за кермом автомобіля марки «Audi» моделі «А7», реєстраційний номер Республіки Румунія НОМЕР_1 , у момент його наїзду на пішохода ОСОБА_7 , що мала місце 29.03.2021 року, приблизно 00 год. 20 хв., по АДРЕСА_1 , перебував він, а не його брат ОСОБА_13 .

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на даній стадії досудового розслідування.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04), рішення від 21.04.2011 року) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).
Водночас слідчий суддя зауважує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні суд виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, характер пред`явленої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише його прав, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів; вік підозрюваного, який є молодою особою (двадцять дев`ять років), та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, зокрема наявність постійного місця проживання, родини, до складу якої входить його мати, підозрюваний є неодруженим; репутацію підозрюваного за місцем проживання; майновий стан підозрюваного, який є фізичною особою-підприємцем; відсутність судимостей у підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 затриманим у порядку, визначеному ст. 208 КПК України, не був, а сам злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого він підозрюється, відноситься до категорії необережних.

Також слідчий суддя враховує, що потерпілою ОСОБА_8 надано письмову заяву, справжність підпису якої у заяві засвідчено приватним нотаріусами, про відсутність претензій матеріального характеру, а також будь-яких претензій іншого характеру, до ОСОБА_4 .

При цьому слідчим суддею встановлено, що згідно з листом Закарпатської митниці Держмитслужби від 28.04.2021 року за № 7.7-20-02/16/4435 повідомлено, що відповідно до наявних баз даних митниці, транспортний засіб марки «Audi А7», p.н. НОМЕР_1 , було ввезено на митну територію України 18.08.2020 року в режимі «тимчасового ввезення до 1 року» через митний пост «Солотвино» Закарпатської митниці Держмитслужби громадянином Румунії Vlad Mykhailo, паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3 . Також повідомлено, що Закарпатською митницею Держмитслужби проводиться перевірка щодо законності переміщення вищевказаним громадянином на митну територію України транспортного засобу марки «Audi А7», p.н. НОМЕР_1 , в режимі «тимчасового ввезення до 1 року».

Беручи до уваги наведене та обґрунтування сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає доведеними під час розгляду даного клопотання наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного; можливість незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків у цьому кримінальному провадженні, виходячи з того, що докази у повному обсязі не зібрано, а тому існує ризик незаконного впливу на них, які під тиском підозрюваного можуть змінити показання.

Виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, зважаючи обґрунтованість повідомленої підозри, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що належний контроль за поведінкою підозрюваного та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає до задоволення у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000106.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують та посилання захисника щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Наявність характеризуючих даних про особу підозрюваного, на які посилається захисник, не можуть бути безумовними підставами для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом схилення до дачі завідомо неправдивих показань з метою ухилення від відповідальності.

Разом з тим, слідчий суддя також враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, оскільки на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку, що підстав для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу немає.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На виконання зазначених вимог слідчий суддя, враховуючи обставини кримінального правопорушення та стадію досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, вважає за можливе одночасно визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При цьому слідчий суддя враховує, що виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його майновий та сімейний стан, слідчий суддя вважає, що застава у визначених законом межах не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому наявні підстави вийти за межі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України при визначенні розміру застави.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням тяжкості злочину, його високого ступеня суспільної небезпеки, зумовленого тяжкими наслідками, конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, поведінки підозрюваного після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу в розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (2270 грн.), відповідно становить 567500 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

Підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного не вбачається.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у разі внесення застави на підозрюваного у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні (спілкуватися з ним лише з дозволу слідчого, прокурора та суду); здати на зберігання до відповідних органів державної влади, територіального органу державної міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Разом з тим, посилання сторони обвинувачення, викладені у клопотанні, щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави слідчий суддя вважає необґрунтованими та належним чином не доведеними, а також такими, що не спростовують зазначених висновків слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 30 квітня 2021 року.

Строк дії ухвали закінчується 25 червня 2021 року, включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України, 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 567500 (п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень на рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26213408; банк отримувача ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0018501.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду на їх першу вимогу;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні (спілкуватися з ним лише з дозволу слідчого, прокурора та суду);

здати на зберігання до відповідних органів державної влади, територіального органу державної міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 30 квітня 2021 року о 15 год. 50 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1