Ухвала

Іменем України
10 червня 2021 року

м. Київ
провадження № 51-2855 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року відносно ОСОБА_4 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він восени 2020 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, знайшов на смітнику поблизу с. Вовчанське Запорізької області два кущі дикорослої коноплі, викопав їх, перевіз до будинку АДРЕСА_1 , висушив, частину залишив на горищі, а частину подрібнив і склав до картонної коробки, яку зберігав вдома для власних потреб без мети збуту, де 14 січня 2021 року працівниками поліції було виявлено та вилучено 369,54 г. канабісу.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, а також у зв`язку з невідповідністю ухвали вимогам ст. 419 КПК України.
Крім того, прокурор посилається на те, що 28 січня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі ЄДРСР) було оприлюднено вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн., а 12 лютого 2021 року в ЄДРСР оприлюднено вирок цього ж суду від 26 січня 2021 року, яким засудженому призначене інше покарання, а саме у виді обмеження волі, що, на думку прокурора, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_4 . Натомість, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.
На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Із аналізу судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, яке класифікується як кримінальний проступок. Обираючи засудженому міру примусу, суд послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного (раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується задовільно, має трьох малолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований відповідно до наказу № 17 від 29 березня 2021 року), а тому призначив покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі й на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнив від призначеного покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Доводи про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 внаслідок м`якості, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
На думку Верховного Суду, висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням обставин кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання засудженому ОСОБА_4 .
Що стосується посилань прокурора про те, що 28 січня 2021 року в ЄДРСР було оприлюднено вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн., а 12 лютого 2021 року оприлюднено вирок цього ж суду від 26 січня 2021 року, в якому засудженому призначене інше покарання, а саме у виді 1 року обмеження волі, слід вказати наступне.
Прокурор фактично висловлює незгоду із оприлюдненим 28 січня 2021 року в ЄДРСР вироком Якимівського районного суду , відповідно до якого ОСОБА_4 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Однак, як вбачається з наявних у ВС даних та долучених до касаційної скарги копій судових рішень, 28 січня 2021 року було відправлено інший примірник вироку, що не відповідав оригіналу через допущену технічну помилку під час його надсилання до ЄДРСР, який в подальшому, на підставі листа суду від 19.02.2021 № ЕП-25/21-вих (Вх. № 2068/03-21 від 19.02.2021), було вилучено. Таким чином, предмет спору відсутній. У зв`язку з вищезазначеним, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції засудженому неправильно призначено покарання у виді штрафу, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року ОСОБА_4 засуджено до 1 року обмеження волі й на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Згідно з ч. 1 ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, який проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати, відповідно до ч. 1 ст. 376 цього Кодексу. Вирок у паперовій формі підписується суддею (суддями) та зберігається в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого Рішенням ВРП від 19.04.2018 № 1200/0/15-18 , електронний примірник судового рішення - створений в АСДС електронний документ, підписаний електронним цифровим підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.
Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку оскаржується судове рішення, а не його електронний примірник, який не ідентичним оригіналу судового рішення в паперовій формі.
Касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленої у кримінальному провадженні ухвали апеляційного суду.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року відносно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5