ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1156/21 Справа № 206/407/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

22 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000899 від 22 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року затверджено угоду від 04.02.2021, укладену між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості, та ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, й призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Окрім цього судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Не погодившись з вказаним рішенням, обвинувачений звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено, є вичерпним.

З матеріалів кримінального провадження видно, що 04 лютого 2021 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, яка містить підписи обвинуваченого про його згоду із запропонованим видом та мірою покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. При цьому, угоду про визнання винуватості було укладено в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , що підтверджується його підписом в угоді (а.п. 19-24).

Зі змісту оскарженого вироку видно, що саме таке покарання, яке було узгоджено сторонами, призначено і судом першої інстанції.

Окрім того, з технічного запису та журналу судового засідання від 04 лютого 2021 року видно, що під час затвердження судом першої інстанції угоди між прокурором і обвинуваченим, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення затвердженої цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

При цьому, як видно з апеляційної скарги обвинуваченого, він ставить вимогу про пом`якшення йому призначеного покарання, що не належить до підстав оскарження ним вироку на підставі угоди про визнання винуватості, а про наявність інших підстав, передбачених в п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України, в апеляційній скарзі він не зазначає.

Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що апеляційна скарга подана на судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження за скаргою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 394, 398, 399 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:
У відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року, відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, які її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2