Ухвала
Іменем України
31 березня 2021 року
м. Київ
справа № 212/3153/20
провадження № 51-1585 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року,
встановив:
За ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року клопотання прокурора задоволено, кримінальне провадження №0004409 від 19 вересня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 Кримінального кодексу України (далі КК України) - закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Дніпровський апеляційний судом ухвалою від 21 грудня 2020 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Посилається, що під час досудового розслідування прокурором рішення слідчих суддів не виконувалися. При цьому вказує, що всі процесуальні дії, зокрема, звернення прокурора із клопотанням про закриття кримінального провадження, здійснені стороною обвинувачення після закінчення строку, встановленого ухвалою слідчого судді, на проведення досудового розслідування. Вказує, що судами також не були враховані доводи щодо необґрунтованої перекваліфікації кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 185 на ст. 356 КК України. Вважає, що суди не врахували те, що під час досудового розслідування, за наявності у кримінальному провадженні достатніх доказів, ОСОБА_5 не було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Оцінюючи доводи представника в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів виходить з наступного.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного злочину закінчився в 2015 році. Відомості про кримінальне правопорушення були внесені у ЄРДР 19 вересня 2013 року, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ст. 49 КК України, ч. 1, 2 ст. 284 КПК України.
Так, за правилами п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості (в редакції, чинній на час подання клопотання). Таке положення кримінального закону кореспондує зі зміненим п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно з абз. 4. ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що прокурор звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004409 від 19 вересня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Як вбачається з ухвалених судових рішень, жодна особа у цьому кримінальному провадженні в якості підозрюваного допитана не була, повідомлення про підозру нікому не вручено, обвинувальний акт не складено та до суду не направлено, тобто стороною обвинувачення не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Тому, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції, про те, що оскільки особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України, органом досудового розслідування не встановлено, а також строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за таке кримінальне правопорушення закінчився (з моменту його вчинення минуло понад сім років), то клопотання прокурора підлягає задоволенню, а кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закриттю.
Так судами встановлено, що відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені 19 вересня 2013 року до ЄРДР № 0004409 за ст. 356 КК України. У зв`язку з чим доводи представника щодо незаконної перекваліфікації слідчим кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 185 на ст. 356 КК України є необґрунтованими.
Були предметом апеляційного розгляду й доводи адвоката ОСОБА_4 в частині того, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Так, апеляційним судом враховано, що під час досудового розслідування було проведено комплекс слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення особи правопорушника, однак особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено не було. За наслідками проведення досудового розслідування кримінального провадження вину ОСОБА_5 або інших осіб, у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, встановлено також не було.

Крім того, на думку Суду, не є слушними доводи касаційної скарги представника в частині того, що судами не надано оцінку проведення процесуальних дій після закінчення строку на проведення досудового розслідування. Так, судом першої інстанції, було зазначено, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя, а судового провадження суд.
Водночас, посилання у касаційній скарзі на невиконання слідчим ухвал слідчих суддів, що призвело до спливу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не може впливати на обов`язок суду закрити кримінальне провадження на підставі положень ст. 284 КПК України за наявності передбачених для цього законом підстав.
Апеляційний суд переглянув ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам касаційної скарги, вказав відповідні мотиви та обґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без змін, зазначивши у своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення.
Ухвала апеляційного суду належним чином мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга адвоката ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування норм матеріального права, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3