Справа № 184/2513/19
Провадження № 1-кп/0182/467/2020
У Х В А Л А
16.06.2020 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадженнч, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2019 за № 0000647 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 08.09.2019 за № 0000647 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.
Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 21.06.2020.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовження злочинної діяльності, що, при відсутності законних джерел доходів, може спонукати його вчинити нові злочини, ризик тиску на потерпілих, свідків; репутацію обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, а також те, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, на його думку, не зможе запобігти цим ризикам.
Обвинувачений заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що він одружений, його дружина працює, а тому має можливість утримувати його. Наміру переховуватись від суду та чинити будь-який тиск на потерпілих, свідків у нього немає. Він зобов`язується з`являтись до суду за кожною вимогою, виконувати умови домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого підтримала клопотання свого підзахисного, при цьому просила врахувати позицію ЄСПЛ та згоду потерпілої ОСОБА_8 , яку вона висловлювала у попередньому судовому засіданні на зміну запобіжного заходу та те, що потерпілий ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 вже не мешкає.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням триманням під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому судам в разі задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою у судовому рішенні необхідно чітко зазначати про наявність іншої підстави або ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України. Обмеження при розгляді клопотання лише переліком законних (стандартних) підстав для його застосування є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ „Харченко проти України).
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до рішення Європейського суду від 26 січня 1993 року «В. проти Швейцарії» …небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.
Суд враховує також вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
При цьому суд також вважає, що висновок прокурора про неможливість застосування до ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований переконливими обставинами, а носить формальний характер і здебільшого посилається тільки на тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується.
Враховуючи зазначені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що прокурором недостатньо доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.
Ризик переховування обвинуваченого від суду поряд із наявністю місця реєстрації та проживання, що встановлено і органом досудового розслідування та зазначено у обвинувальному акті, хоча і існує, однак є малоймовірним.
Також, не достатньо обґрунтованим для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки незаконний вплив на них не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах прокурора щодо можливості такої поведінки обвинуваченого та не зазначено, у який спосіб можливий такий вплив.
Крім того, потерпіла ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у підготовчому судовому засіданні висловила свою згоду на зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, а потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вже не мешкає по-сусідству з обвинуваченим, а тому проживання обвинуваченого за вказаною ним адресою не буде мати негативних наслідків.
Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, суд приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що ОСОБА_5 може проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований та фактично мешкає.
На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам переховування від суду, здійснення тиску на потерпілих та свідків, зазначених у обвинувальному акті.
Керуючись ст. 177, 181, 331 КПК України, колегія суддів -
п о с т а н о в и л а:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого відмовити. Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Покров, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Покровського ВП Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 16.08.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_10 -Шаховал