Провадження № 11-кп/824/2389/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 12 квітня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000463 від 29.11.2012 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, тобто до 12 квітня 2021 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт із забороною залишати житло в нічний час доби, з встановленням обов`язків, передбачених КПК України.
Зазначає, що прокурором не доведено жодного конкретного існуючого ризику, визначеного ст. 177 КПК України, а суд у своїй ухвалі формально вказав на їх існування. Також вказує, що судом не враховано всіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України.
Захисник вказує, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується відноситься до нетяжких злочинів, обвинувачений має зареєстроване місце проживання у м. Києві, на утриманні має неповнолітню доньку та батька, що вказує на міцність його соціальних зв`язків, а сам ОСОБА_9 хворіє на ряд тяжких захворювань, які потребують постійного медичного нагляду та лікування, що неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора, а тому вважає за необхідне застосувати до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Судом першої інстанції також враховано тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки у разі ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні судом мають бути застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України та зараховано покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2013 року, яке ОСОБА_6 не відбув та від відбування якого він звільнений у встановленому законом порядку не був.
У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Так, як слідує з ухвали суду першої інстанції, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 був звільнений з-під варти під заставу, після чого порушив обов`язки, покладені на нього у зв`язку із дією запобіжного заходу у виді застави, та фактично переховувався від суду, що свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Окрім того, матеріали справи не містять жодних підтверджуючих документів щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 зареєстрованого місця проживання у м. Києві або Київській області.
Твердження апеляційної скарги захисника про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 ряду тяжких захворювань, які потребують постійного медичного нагляду та лікування, що неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора, то колегія суддів вважає їх голослівними, оскільки такі доводи захисника не підтверджуються наданими до апеляційного суду матеріалами.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 12 квітня 2021 року - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: