Дата документу 01.03.2021 Справа № 335/4398/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/673/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/4398/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 04 квітня 2021 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, посилаючись на те, що відсутні заявлені прокурором та встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 2 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки потерпілі та свідки у провадженні вже допитані, письмові та речові докази досліджені, а переховуватися від суду, у нього немає сенсу, оскільки з урахуванням часу знаходження його під вартою з 08 січня 2017 року та вимог ч. 5 ст. 72 КК України, строк тримання під вартою складає більше 8 років.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 357 КК України.
Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, яке було задоволено судом першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 401 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Положеннями частин 3-5 ст. 199 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскаржуваною ухвалою було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих останньому, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком може забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

У судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту просила про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», заява № 9190/03 від 04 жовтня 2005 року, зазначено про те, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, утримується під вартою більше 4 (чотирьох) років, має на утриманні малолітню дитину, будь-яких негативних характеристик на останнього за місцем мешкання в матеріалах справи не міститься.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте, суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надав та не зазначив, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що притягнення обвинуваченого раніше двічі до кримінальної відповідальності, розмір шкоди від злочинів, не може бути само по собі підставою для відмови у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 .

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу, обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця мешкання та того, що кримінальне провадження знаходиться в суді першої інстанції із 04 квітня 2017 року, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є мінімальними.

Разом з цим, колегія суддів враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення», згідно з якою запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до обвинуваченого домашнього арешту з покладенням обов`язків.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги викладені обставини, дані, які характеризують особу обвинуваченого, тривалий строк судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На думку колегії суддів, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вказане вище, а також те, що останній обвинувачується, зокрема у вчиненні тяжкого злочину, колегія суддів не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню, при цьому вважає за необхідне змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку зі зміною запобіжного заходу ОСОБА_7 слід звільнити його з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому в період доби з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду, за винятком участі в судовому розгляді кримінального провадження;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 04 квітня 2021 року включно.

ОСОБА_7 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»», звільнити з-під варти у зв`язку зі зміною запобіжного заходу в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: