Справа № 467/55/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000117 від 19 грудня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселідовка, Мар`їнського району, Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 19 грудня 2020 року о 14 годин 20 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив свару з ОСОБА_7 , після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на завдання фізичного болю останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання фізичного болю, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно обома руками штовхнув в область плечей ОСОБА_7 , внаслідок чого остання впала на землю, чим завдав їй фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України не визнав та суду пояснив, що 19 грудня 2020 року біля 14 години до його дому, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 прийшла його сусідка ОСОБА_7 та стала його кликати. Коли він вийшов із території двору на вулицю, біля воріт, вона сказала, щоб він не чіпав її дітей. Обвинувачений відповів, що дітей не чіпає, але ті щоб не гралися із собакою на дитячій площадці. Після чого вона вдарила його долонею правої руки по лівій щоці та стала шкрябати руками його обличчя та ліве око. Далі він штовхнув її обома руками в область плечей, від чого вона впала на землю. Взявши рукою за її комір, підставив до неї свій кулак та погрожуюче сказав: "я тебе кончу". Він тримав її рукою за груди, не допомагаючи їй піднятись, щоб вона заспокоїлась. Коли потерпіла лежала на землі, в цей час із двору вийшов син обвинуваченого, який разом з ним проживає за однією адресою та припинив цей інцидент, який тривав не більше п`яти хвилин. Після чого кожен із них пішов до себе додому. Дану подію могли бачити діти, які гралися на вулиці в метрах 50 від них, але в цьому не впевнений. У вчиненому не розкаюється, оскільки, на його думку, він захищався від протиправний дій потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що її син ОСОБА_8 скаржився їй на сусіда ОСОБА_6 , який погрожував дитині, в разі, коли той буде гратися із собакою на дитячому майданчику. Тому вона 19 грудня 2020 року біля 14 години пішла до будинку ОСОБА_6 та погукала його. Коли він вийшов із двору на вулицю, вона сказала йому, щоб не чіпав дітей, бо вимушена буде звернутися до поліції. Обвинувачений був в стані алкогольного сп`яніння. Після чого він став висловлюватися нецензурними словами на її адресу, а коли вона повернулась, щоб піти додому, він двома руками схватив її за плечі, від чого відчула фізичну біль. Коли вона повернулася обличчям до нього, він кулаком правої руки сильно притиснув до її обличчя, потім став махати рукою перед нею, після чого відпустив її. Далі він знову двома руками сильно штовхнув її в область плечей від чого відчула фізичну біль та потім вона впала на землю та вдарилась головою та спиною. В цей час вона відчула фізичну біль в області голови та плечей. Коли вона лежала на землі, обвинувачений став своїм коліном їй на груди, від чого вона також зазнала фізичного болю, та знову кулаком правої руки став боляче придавлювати їй в ліву щоку та погрожував розправою. Тоді ж вона, захищаючись від обвинуваченого, лівою рукою пошкрябала йому обличчя. даний інцидент тривав біля п`яти хвилин. Далі із двору обвинуваченого вийшов його син ОСОБА_9 , який стояв дивився та сміявся, а потім припинив дії обвинуваченого, після чого вона пішла до себе додому та викликала працівників поліції. Дану подію бачили її син та товариш сина. Потерпіла підтримала обсяг висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Зокрема, судом у порядку ст. 358 КПК України були досліджені такі докази, подані стороною обвинувачення:
- витяг з ЄРДР про порушення кримінального провадження № 0000117 від 19 грудня 2020 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 126 КК України за заявою ОСОБА_7 ;

- виписка з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення № 4278/1254/1553 ОСОБА_7 , яка звернулася до лікарні з діагнозом струс головного мозку з вираженим гіпертензійно-лікворним вестибуло-атоктичним цефаним синдромом. Дата госпіталізації 19 грудня 2020 року, дата виписки 24 грудня 2020 року;

- довідка лікаря ОСОБА_10 № 121 про те, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні відділення КНП з 19 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року з діагнозом: струс головного мозку з вираженим гіпертензійно-лікворним вестибуло-атоктичним цефаним синдромом;

- журнал обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації, де під номером 4278 19 грудня 2020 року зареєстрована ОСОБА_7 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 22-М від 15 січня 2021 року проведений на підставі постанови слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 06 січня 2021 року, згідно якого у ОСОБА_7 в наданих медичних документах будь-яких тілесних ушкоджень не вказано. Діагноз "струс головного мозку" клінічно не обґрунтований.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за обставин, доведених перед судом і вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Передбачений ст. 126 КК України злочин не спричиняє порушення анатомічної цілості тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, чим і відрізняється від завдання тілесних ушкоджень, але повинен обов`язково викликати фізичний біль. Тоді як у судовому засіданні достеменно доведено завдання обвинуваченим потерпілій штовхання в область плечей, від чого та впала на землю, що природно викликають фізичний біль.

Відчуття фізичного болю є суб`єктивним у кожної людини і факт завдання такого, оцінюється судом на підставі сукупності факторів, що давали потерпілій відчувати такий біль. Зокрема, ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_7 в область плечей, від чого та впала на землю та яка після цього зверталась до лікувального закладу.

При цьому, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв даного кримінального правопорушення, оскільки тілесних ушкоджень потерпілій не наносив і такі не зафіксовані, суд розцінює критично, як обраний ОСОБА_6 спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення та покликаними на уникнення покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, добрехарактеризується за місцем проживання, не працює, особливості й обставини вчинення кримінального проступку, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, ставлення до вчиненого, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, думку потерпілої щодо призначення міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, який вважає себе не винуватим, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 126 КК України у виді штрафу.

Суд, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність тяжких наслідків та керуючись вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1