Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
25 травня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000673 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 3630,85 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 05 жовтня 2015 року близько 19.00 год, перебуваючи неподалік свого житлового будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 , на грунті тривалих неприязних відносин, умисно нанесли ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Зокрема, ОСОБА_5 нанесла дерев`яною палицею потерпілій близько п`яти ударів по різних частинах тіла, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді травматичної припухлості м`яких тканин в праві тім`яній ділянці голови, крововиливу на правому стегні та лівому передпліччі, черепно-мозкової травми струсу головного мозку, а ОСОБА_6 взяв руками за шию ОСОБА_9 , стиснувши її припідняв та кинув назад на землю, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливу з осадженням шкіри на шиї справа та крововиливу з осадженням в правій підключичній ділянці.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність судового рішення, доводять, що вирок суду, яким їх звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ухвалений, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 5 ст. 74 КПК України, оскільки вважають, що злочин стосовно ОСОБА_9 ними не вчинявся. Просять вирок суду скасувати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження, а також повністю відмовити в задоволенні цивільного позову.

Іншими учасниками судового розгляду вирок суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримують подані апеляційні скарги, думку прокурора щодо часткового задоволення апеляційних скарг, потерпілу ОСОБА_9 , яка покладається на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені і не вправі погіршити становище засудженого.

Покликання обвинувачених в апеляційних скаргах щодо непричетності до скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не є переконливими, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами, а висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з короткочасним розладом здоров`я за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана належна юридична оцінка.

Зміст апеляційних скарг обвинувачених не містить вимог про закриття кримінального провадження за відсутністю події і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і таких вимог апелянти та їх захисник не заявляли в суді апеляційної інстанції.

Також, правомірно, виходячи з вимог ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно яких матеріальна і моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, вирішив суд і позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 , частково їх задовольнивши, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також з обставин кримінального провадження.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що потерпілій ОСОБА_9 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 завдано легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.10.2015 року по 26.10.2015 року в Центральній районній лікарні смт. Рокитне, що підтверджується відповідними доказами ( т. 1 а.с. 37-40), перенесла фізичні і моральні страждання, а тому визначена судом сума - 10000 грн в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, на думку колегії суддів, є розумною та справедливою.

Згідно положень ст.ст. 284, 285 КПК України кримінальне провадження закривається судом із звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.
Згідно ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року), інкримінований обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості ( нетяжких злочинів в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року).
За змістом ст.ст. 284-288 КПК України правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які надали згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі спливу строків давності, вчинили даний злочин в жовтні місяці 2015 року, і на момент розгляду справи апеляційним судом закінчилися передбачені ст. 49 КК України строки давності притягнення їх до кримінальної відповідальності,

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

З урахуванням вказаних норм закону вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обвинувачених за ч. 2 ст. 125 КК України, підлягає скасуванню із закриттям справи щодо них за закінченням строків давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, а апеляційні скарги обвинувачених частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, 404-405, 407, п. 1 ч. 2 ст. 284, 419 КПК України, , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - скасувати.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)
Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 27.05.2021 року