КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження №0005635 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, за наслідками підготовчого судового засідання, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 07.05.2021 року включно.

Таке рішення суд мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 , такого запобіжного заходу як тримання під вартою, які не змінились, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись з даною ухвалою суду, просить її скасувати в частині продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу та ухвалити нове рішення, яким обрати обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені в повній мірі. При цьому, обвинуваченому не має сенсу переховуватись від органів слідства, так як про нього є багато інформації у правоохоронних органів та він розуміє, що при ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2250/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1
переховуванні сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Окрім того, суддею не було враховано наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, його міцні соціальні зв`язки, а також те, що у нього на утриманні перебуває двоє синів, 2010 р.н., та 2021 р.н.
Тому стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведено в повній мірі наявність ризиків, які б давали підстави вважати, що обвинувачений буде намагатися вчиняти дії, щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, та не підтверджено достатніми доказами, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду; знищить, сховає або спотворить речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливатиме на свідків; вчинить інше кримінальне правопорушення, продовжить кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
При цьому, посилання сторони обвинувачення, на те, що ОСОБА_6 шляхом вмовляння, підкупу або погроз може схиляти свідків до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, заявлено декларативно.
За таких обставин, вважає, що питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішувалось судом за відсутностібеззаперечних доказів, наданих стороною обвинувачення, реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дало б змогу суду зробити висновок про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0005635 та №0003610, що об`єднані в одне провадження, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_6 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 09 березня 2021 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 07.05.2021 року включно.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, а також матеріали, які характеризують його особу, котрі вказують на те, що він має незняту та непогашену судимість та обвинувачується у вчиненні трьох епізодів злочинної діяльності, потерпілими від яких є особи похилого віку, і щодо нього перебуває на розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відсутність у нього підтвердженого доказами джерела доходу, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений під тягарем покарання, що йому загрожує, може переховуватись від суду, вчиняти тиск на свідків та потерпілих шляхом погрози, підкупу може схилити їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, та зважаючи на те, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 при винесенні обвинувального вироку, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто заявлені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Наведені в апеляційній скарзі дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м'якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року, якою, за наслідками підготовчого судового засідання, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 07.05.2021 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3