Номер провадження 1-кп/754/233/21
Справа№754/9678/19
Вирок
Іменем України

12 травня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

за участю потерпілого ОСОБА_5

за участю представника потерпілого ОСОБА_6

за участю захисника ОСОБА_7

за участю обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002999 відносно обвинуваченого

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, Черкаської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

12.05.2008 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст.187ч.4,28ч.3,121ч.2,186ч.5 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 18.01.2016 року звільнився по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.289ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ:
Згідно пред`явленого прокурором обвинувачення, ОСОБА_8 07.04.2018 року приблизно о 01.00год. знаходячись за адресою м. Київ, вул. Кіото,10, біля станції метро «Лісова», маючи злочинний умисел направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 перебуваючи за кермом вказаного транспортного засобу, не маючи ніякого права та будь-якої згоди від власника автомобіля, розпорядився ним на власний розсуд, а саме 07.04.2018 року приблизно о 09.00год. у м. Полтава продав вказаний автомобіль іншій особі, тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , вартістю 154458,80грн.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.286ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину не визнав та показав, що орієнтовно у середині березня 2018 року по об`яві він влаштувався на роботу в таксі до ОСОБА_5 , при цьому згідно домовленості він мав кожного ранку о 07.00год. отримувати транспортний засіб, а ввечері орієнтовно о 22-23.00год. його повертати. Була визначена заробітна плата орієнтовно 750-1000грн. в день. На виконання домовленості, ОСОБА_5 передав йому автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , реєстраційні документи на автомобіль та ключі від автомобіля, і він, ОСОБА_8 , став працювати водієм таксі у ОСОБА_5 . В подальшому, автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 потребував ремонту, і він домовився з ОСОБА_5 , що він відремонтує автомобіль власним коштом, а ОСОБА_5 йому компенсує витрати. Однак через деякий час, ОСОБА_5 відмовився від здійснення йому компенсації та перестав сплачувати заробітну плату, у зв`язку з чим він по телефону намагався залагодити суперечності, однак цього не вдалось зробити. Після цього, він, ОСОБА_9 , маючи намір повернути заборгованість, 06.04.2018 року о 02.40год. виїхав з вул.Кіото,10 в м. Києві в напрямку м. Бориспіль, після чого здійснив рух у м. Полтава, куди приїхав 06.04.2018 року о 07.52год. Приїхав саме в с. Нижні Млини біля м. Полтави, де без дозволу ОСОБА_5 реалізував автомобіль. З виручених коштів, він хотів забрати собі гроші, які заборгував йому ОСОБА_5 , а інші - повернути ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_5 за допомогою працівників поліції повернув автомобіль «Hyundai Accent», а він, ОСОБА_9 , кошти, які він виручив за автомобіль, повернув особам яким його продав.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що він є власником автомобіля «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до технічного паспорту. Вказаний автомобіль ним використовувався у службі таксі, для чого він наймав на роботу водіїв таксі. Жодних письмових договорів найму на роботу вони не складали, домовленість була усна. Десь приблизно за місяць до 05.04.2018 року до нього на роботу влаштувався ОСОБА_8 . Була проведена співбесіда, роз`яснено умови роботи. Була досягнута домовленість, що кожного вівторка проводиться розрахунок, ОСОБА_8 отримував 50% доходу від заробітку. Також було роз`яснено ОСОБА_8 що він повинен працювати лише в межах м. Києва. 06.04.2018 року по GPS-трекеру він побачив, що автомобіль останній раз знаходився по вул.Кіото,10 в м. Києві після чого виїхав за межі міста, і що останній знаходиться в м. Полтава с. Нижні Млини. Він одразу став телефонувати ОСОБА_8 , але у останнього телефон був вимкнутий. Після цього, він звернувся до поліції, після чого на наступний день поїхав в с. Нижні Млини, де знайшов автомобіль, при цьому люди, у яких у домоволодінні знаходився автомобіль сказали, що транспортний засіб їм був реалізований ОСОБА_8 . В подальшому через деякий час, автомобіль було повернуто за допомогою працівників поліції. Вказав, що ОСОБА_8 був найнятий на роботу водієм таксі, і жодних дозволів використовувати автомобіль у власних цілях, він, ОСОБА_8 не надавав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 він разом з ОСОБА_5 придбали разом, в подальшому автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_5 . Даний автомобіль вони придбали для використання у службі таксі, для чого наймали водіїв на роботу. З водіями проводився інструктаж, роз`яснювались умови праці, заробітку. Уточнив, що автомобілем ОСОБА_8 заволодів у п`ятницю 06.04.2018 року.

Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_11 .

На обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення також посилається на наступні письмові докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.04.2018 року, відповідно до якого о 11.35год. ОСОБА_5 подав до Деснянського УПГУНП в м. Києві заяву про те, що ОСОБА_8 порушив умови оренди транспортного засобу «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження автомобіля невідоме.

- протокол огляду від 23 квітня 2018 року, згідно якого при огляді веб-сторінки http://www.gpsmonitor.com.ua/html/index.html, на якій знаходиться аккаунт користувача системи контрою транспортного засобу, яка встановлена на автомобіль ОСОБА_5 «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , встановлено, що вищевказаний автомобіль був виявлений 06.04.2018 року о 07.52год. у м. Полтава. Згідно звіту поїздок та зупинок транспортного засобу, то автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 06.04.2018 року о 02.40год. виїхав з вул.Кіото,10 в м. Києві в напрямку м. Бориспіль, куди прибув о 03.03год. 06.04.2018 року, після чого здійснив рух у м. Полтава, і на кінцеву зупинку у м. Полтава прибув 06.04.2018 року о 07.52год.

- протокол обшуку від 04.05.2018 року, згідно якого на земельній ділянці за адресою Полтавська обл., с. Нижні Млини, вул.Кучеренка,64 було виявлено та вилучено автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 .

- ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2018 року про надання дозволу на проведення обшуку земельної ділянки та будинку за адресою АДРЕСА_2 .

- висновок експерта №12-2/972 від 26.11.2018 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Hyundai Accent» , 2008 року, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 154458,80грн.

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2019 року за участі ОСОБА_8 , у якому ОСОБА_8 розповів та показав, що по АДРЕСА_3 у нього виник умисел на заволодіння орендованого автомобіля «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , який в подальшому через м. Бориспіль перевіз до м. Полтава, де його реалізував.

-флеш-накопичувач, на якому зафіксована інформація, що автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 до 06.04.2018 року за межі м. Києва не виїжджав.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що провина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не доведена виходячи з наступного.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до вимог ст..337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно ст..22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Відповідно до ст..91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до пункту 1 примітки до статті 289 КК України, незаконним заволодінням транспортним засобом вважається умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

У відповідності до диспозиції ст.289 КК України, заволодіння транспортним засобом має бути незаконним, тобто, винна особа всупереч або поза волею власника(користувача), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Суб`єктом злочину передбаченого ст.289 КК України, є особа яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 був переданий автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 власником ОСОБА_5 по договору найму з можливістю його експлуатувати за цільовим призначенням і він перебував у розпорядженні ОСОБА_8 на протязі чотирьох тижнів до 06.04.2018 року. При цьому, ОСОБА_5 добровільно передав ОСОБА_8 реєстраційні документи на автомобіль та ключі від нього. На виконання досягнутих домовленостей, ОСОБА_8 отримував заробітну плату.

Ці обставини підтвердив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 .

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_8 користувався транспортним засобом за згодою власника, хоча ця згода і не була належно оформлена, тобто ОСОБА_8 мав законне право на користування належним ОСОБА_5 автомобілем «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому ОСОБА_8 не може бути суб`єктом злочину передбаченого ст.289ч.2 КК України.

Положеннями ч.3ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Разом з тим, ці положення не вказують на те, що у разі непідтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

Прокурор у судовому засіданні не довів в суді винуватість ОСОБА_8 саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, а суд у свою чергу зобов`язаний шукати в діях ОСОБА_8 іншого злочину та самостійно змінювати кваліфікацію кримінального правопорушення. Така позиція суду узгоджується з правою позицією викладеною в Постанові Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 13 січня 2021 року(справа №243/1573/17).

Крім того, згідно з пред`явленим обвинуваченням, у ОСОБА_8 07.04.2018 року приблизно о 01.00год. виник злочинний умисел направлений на заволодіння транспортним засобом «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , і перебуваючи за кермом транспортного засобу без згоди власника 07.04.2018 року о 09.00год. у м. Полтава, ОСОБА_8 реалізував вищевказаний автомобіль, тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом.

Тобто, згідно обвинувачення, у ОСОБА_8 07.04.2018 року о 01.00год. у м. Києві по вул.Кіото,10 виник умисел на заволодіння транспортним засобом, а фактично заволодів ОСОБА_8 транспортним засобом 07.04.2018 року о 09.00год. у м. Полтава, шляхом його реалізації.

Вказане обвинувачення містить суттєві суперечності щодо, як зазначає прокурор, часу вчинення ОСОБА_8 злочину.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді вказував, що 06.04.2018 року біля 03.00год. він виїхав на автомобілі «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 з м. Києва в бік м. Полтава, куди прибув в цей же день приблизно о 08.00год.

Так, у відповідності до даних аккаунту користувача системи контрою транспортного засобу, автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , вже 06.04.2018 року о 07.52год. перебував у м. Полтава, у зв`язку з чим 06.04.2018 року о 11.35год. потерпілий звернувся із заявою про злочин до Деснянського УПГУНП в м. Києві.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні вищевказані фактичні дані, повністю суперечать пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченню, оскільки 07.04.2018 року ОСОБА_8 автомобілем «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 не керував, вказаного автомобіля 07.04.2018 року в м. Києві не було, а тому 07.04.2018 року о 01.00год. у ОСОБА_8 не міг виникнути умисел на його незаконне заволодіння та 07.04.2018 року о 09.00год. ним незаконно заволодіти.

Викладене обвинувачення в частині часу та обставин заволодіння ОСОБА_8 транспортного засобу також суперечать матеріалам кримінального провадження та показам в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , згідно яких, станом на 07.04.2018 року автомобіль «Hyundai Accent» державний номерний знак НОМЕР_1 вже був протиправно у нього вилучений, і він в цей день перебував в с. Нижні Млини намагаючись повернути автомобіль.

Крім цього, із зазначеного обвинувачення не убачається, час, місце, спосіб заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом, унаслідок чого обвинувачення сформульовано не конкретно.

У відповідності до примітки до ст.289 КК України, незаконним заволодінням транспортним засобом вважається умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі. Таке заволодіння може бути вчинено таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз. Закінченим злочин вважається з моменту коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу з моменту встановлення контролю над ним.

Всупереч наведеним приписам, згідно обвинувального акту, факт заволодіння ОСОБА_8 транспортного засобу відбувся в момент реалізації іншій особі.

Таким чином, наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовного кожного елементу кримінального правопорушення, що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це, конкретність викладених фактичних даних у даному кримінальному провадження, а така само і обвинувачення ОСОБА_8 , викликає сумнів.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Вищевказані висновки суду на ґрунтуються на правових позиціях, що викладені у Постанові Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 11 листопада 2020 року(справа №750/9145/18), Постанові Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 05 березня 2020 року(справа №755/16101/16).

Оскільки стороною обвинувачення не була доведена винуватість ОСОБА_8 поза розумними сумнівами, виявлені під час судового розгляду суперечності щодо обставин вчинення злочину, а також доводи ОСОБА_8 про його невинуватість не були спростовані, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

Будь-яких інших доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ст.289ч.2 КК України, за викладених у обвинувальному акті обставинах, стороною обвинувачення надано до суду не було.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не доведена, його дії безпідставно кваліфіковані за ч.2ст.289 КК України, як здійснення незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, враховуючи, що судом не був досліджений жоден доказ, який доводить провину обвинуваченого поза розумним сумнівом, в межах пред`явленого обвинувачення, суд усі сумніви щодо доведеності провини ОСОБА_8 тлумачить на його користь та вважає необхідним обвинуваченого виправдати на підставі п.3ч.1ст.373 КПК України у зв`язку з відсутністю в діяння обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ст.289ч.2 КК України.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 підлягає виправданню, то витрати за проведення експертизи по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.370,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.289ч.2 КК України та виправдати за відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Судові витрати, вартість проведеної експертизи вартістю 858грн.00коп. віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: