Провадження № 1-кс/761/8255/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 320 211 000 000 000 75 від 20.01.2021 за ч. 3 ст. 212 КК України про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 320 211 000 000 000 75 від 20.01.2021 за ч. 3 ст. 212 КК України на грошові кошти ТОВ «Маммут України», що знаходяться на банківських рахунках.

На обґрунтування клопотання зазначено, що ГУ ДФС у м. Києвіздійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, яким встановлено, що службові особи ТОВ «Маммут України» у період 2018-2020 років, на порушення вимог ч. 7 ст. 106, ч. 1 ст. 112 Митного кодексу України, п.190.1 ст.190, п. 206.7 та п. 206.16 ст. 206 Податкового кодексу України випустили у вільний обіг монтажні самохідні на гусеничному ходу крани (комплектовані), які попередньо ввезені на митну територію України шляхом проходження митного контролю у режимі «імпорт», із застосування митного режиму «Тимчасове ввезення».
У результаті цього ухилилися від сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів у загальному розмірі 24 745 930, 28 грн., що підтверджується актом перевірки від 19.10.2020 №92/20/7.8-19-02/42055146, та є особливо великим розміром.
У зв`язку з викладеним, прокурор просив накласти арешт на належні ТОВ «Маммут України» грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках в АТ «УкрСиббанк» та АТ «ІНГ Банк Україна», з метою збереження речових доказів, оскільки ці кошти, на думку прокрора, набуті товариством внаслідок ухилення від сплати податків, тобто незаконним шляхом.
Прокурор подав до суду заяву, у якій просив здійснити розгляд клопотання за його відсутності, зазначивши, що викладені у клопотанні вимоги підтримує у повному обсязі.
У силу ч. 2 ст. 172 КПК України якщо майно, щодо якого ініційоване питання про арешт, не є тимчасово вилученим, з метою забезпечення його арешту, розгляд клопотання здійснений без повідомлення власника майна.
У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими стороною обвинувачення матеріалами, зокрема, протоколом допиту свідка, актом документальної невиїзної перевірки від 19.10.2020 №92/20/7.8-19-02/42055146, постановою про визнання грошових коштів ТОВ «Маммут України», що знаходяться на банківських рахунках у АТ «УкрСиббанк» та АТ «ІНГ Банк Україна», речовим доказом, певною мірою підтверджується факт вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України.

Вирішуючи питання доведеності стороною обвинувачення обґрунтованості наявності підстав, що виправдовують саме такий ступінь втручання у права юридичної особи, слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовувати у своїй діяльності практику Європейського суду з прав людини.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що законним є втручання, якщо існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Таким чином, вказаний принцип пропорційності вимагає доведення стороною обвинувачення обґрунтованості застосування достатньо суворого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України метою застосування ініційованого прокурором заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Статтею 98 КПК визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з вищенаведеного, речовими доказами є саме матеріальні об`єкти.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.
Згідно з п.1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.
Таким чином, безготівкові кошти не є матеріальними об`єктами, що зберігають на собі індивідуальні ознаки, отже, режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів.
З наведеного витікає, що накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний характер, не узгоджується з заявленою метою - збереження речових доказів, адже грошові кошти, сума яких зафіксована у банківських документах, неможнавикористати як доказ у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено відповідність грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.
Крім того, розглядаючи питання застосування зазначеного прокурором заходу забезпечення кримінального провадження з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя бере до уваги, що для досягнення зазначених цілей, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка у силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного.
Таким чином, застосування арешту майна на стадії досудового розслідування з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, допускається за обов`язкової наявності зв`язку між майном, на яке планується накладення арешту, та його приналежністю відповідному учаснику кримінального провадження.

У той же час, у кримінальному провадженні № 320 211 000 000 000 75відсутні особи, яким би оголошувалась підозра.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення не доведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 320 211 000 000 000 75 від 20.01.2021 за ч. 3 ст. 212 КК України арешту на грошові кошти ТОВ «Маммут України», що знаходяться на банківських рахунках у АТ «УкрСиббанк» та АТ «ІНГ Банк Україна», відмовити.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1