ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Крим.провадження № 645/34/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/864/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.289 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7

- захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Харківської області на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соль-Ілецьк Оренбурзької області Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.09.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.358, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 14.03.2008 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровськ за ч.2 ст.190, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі;
- 15 січня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі, -

засуджено за ч.3 ст.289 КК України на 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 січня 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, у період часу з 05 по 06 квітня 2019 року приблизно о 09 год. 00 хв., точна дата та час в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлені, ОСОБА_7 перебував за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , у якої в користуванні перебував належний її сестрі ОСОБА_10 на праві власності транспортний засіб - автомобіль червоного кольору «HONDA CIVIC», номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем «HONDA CIVIC», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, під приводом проведення дрібних ремонтних робіт автомобілю, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, взяв у ОСОБА_9 свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, після чого вийшов з квартири, розташованої за вищевказаною адресою та направився до автомобілю «HONDA CIVIC», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований поблизу будинку 23 по вул. Олімпійській в м. Харкові.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру спрямованого на незаконне заволодіння автомобілем, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати автомобіль його власнику, сів за кермо, завів двигун та привів у рух автомобіль «HONDA CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта №6-1/285СЕ-19 від 26.11.2019 року складає 358200 гривень 00 копійок, після чого місце вчинення злочину покинув, та розпорядився автомобілем на власний розсуд, а саме 13 квітня 2019 року приблизно о 00.10 годині знаходячись на заправці у м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 передав автомобіль «HONDA CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від даного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_11 в обмін на автомобіль «CITROEN С 8» номер НОМЕР_3 з доплатою на суму 2500 доларів США.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 358 200 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор Харківської області посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд безпідставно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.289 КК України, оскільки викрадений автомобіль був повернутий, тобто діями ОСОБА_7 не було завдано потерпілій великої матеріальної шкоди. Вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.289 КК України на ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.289 КК України 7 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 січня 2020 року, більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора Харківської області, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Харківської області підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги прокурора на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.3 п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п.3 примітки до ст.289 КК України, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня.

Згідно матеріалам кримінального провадження та вироку автомобіль «HONDA CIVIC» д.н. НОМЕР_4 , яким незаконно заволодів ОСОБА_7 , був повернутий власнику потерпілій ОСОБА_10 , що також підтверджується її заявою (а.с.131).

Відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_10 остання від подачі цивільного позову відмовилась та претензій морального чи матеріального характеру не має (а.с.132).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутня кваліфікуюча ознака ч.3 ст.289 КК України завдання великої матеріальної шкоди, тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Тому, вирок на підставі п.2 ч.1 ст.408 КК України підлягає зміні, шляхом виключення з вироку суду кваліфікуючої ознаки ч.3 ст.289 КК України «завдання великої матеріальної шкоди» і перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.3 ст.289 КК України на ч.2 ст.289 КК України та призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину ОСОБА_7 , які відноситься до тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення умисних злочинів проти власності, вчинив новий корисливий злочини, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, міцних соціальних зв`язків не має, а також обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та обставину яка обтяжує покарання рецидив злочину.

З огляду на наведене, а також ураховуючи, що у зв`язку з перекваліфікацією дій обвинуваченого, об`єм висунутого ОСОБА_7 обвинувачення зменшився, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 можливо призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч.3 ст.289 КК України «завдання великої матеріальної шкоди».

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.289 КК України на ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.289 КК України 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 січня 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за цією ухвалою, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: