Справа № 467/347/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000025, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, не працюючого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 07 березня 2021 року близько 23:00 год. у ОСОБА_5 , який в цей час знаходився по АДРЕСА_2 , виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна металевих воріт.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 07 березня 2021 року близько 23:00 год. ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, з метою обернення чужого майна на власну користь, прийшов до належного ОСОБА_6 домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно, шляхом зняття з петель, викрав одну частину металевих воріт, яку приніс до місця свого проживання, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд і спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 548,30 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, що відображені в обвинувальному акті, зокрема, у частині часу, місця, способу вчинення і наслідків, що настали, у тому числі, й предмету злочину.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 показав, що неподалік місця його проживання по АДРЕСА_2 знаходиться покинутий житловий будинок. Проте, металеві ворота до цього домоволодіння були поламані.

Оскільки на той час він мав значні матеріальні труднощі, необхідність утримувати дітей, він вирішив викрасти частину воріт аби здати їх на пункт приймання металобрухту.

Проте, наступного дня не було можливості віднести їх до пункту приймання металу, тому ворота знаходились на території його домоволодіння.

Проте, через два дні до нього додому приїхали поліцейські та запитали чиї це ворота.

Через деякий час вони викликали його у відділок, де він дав показання з приводу крадіжки воріт.

Ці показання обвинуваченого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, і водночас належними, оскільки, вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а так само й інших обставин, які мають для нього значення, у тому числі достовірність та/або недостовірність, можливість та/або неможливість використання інших доказів.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце був повідомлений належно, надав до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, паралельно висловивши позицію щодо призначення обвинуваченому міри покарання згідно із законом.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження всього комплексу доказів щодо обставин скоєного ним, так як повністю згодний із тими обставинами, що установлені досудовим слідством і відображені в обвинувальному акті, не оспорює їх, а так само і не оспорює кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст. 185 КК України.

При цьому, обвинувачений дав послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого його діяння, добровільності та істинності його позиції щодо визнавальних показань і такої процедури розгляду справи.

А тому переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорює правову кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст. 185 КК України, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції стосовно даного питання, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого і переконавшись, що вони зрозумілі обвинуваченому, суд визнав недоцільним дослідження усіх доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням наданих прокурором документів, у тому числі, які характеризують особу обвинуваченого, а також інших даних, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації діяння та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, згідно висновку експерта №798/21 від 17 березня 2021 року ринкова вартість бувшої у використанні однієї частини металевих воріт станом на 07 березня 2021 року становила 548,30 грн.

Це джерело вказує на відомості, які визначають правову кваліфікацію діяння, як то дають змогу відмежувати кримінальну відповідальність від адміністративної за учинення дрібної крадіжки.

Будь-яких інших доказів у розумінні положень ст. 84 КПК України в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, у межах висунутого обвинувачення і в межах положень ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані йому докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом згідно із стандартом «поза розумним сумнівом».

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При цьому, суд, крім іншого, виходив із роз`яснення, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну

вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі),

грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на

майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія ( п.2 постанови ВСУ).

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого злочину, суд ураховує, що ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до проступків, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер, у тому числі й загальний розмір спричиненої потерпілій матеріальної шкоди, а також обставини, що спонукали його на вчинення проступку та ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свою провину визнав повністю, дав правдиві показання, не перешкоджав слідству і засудив свій вчинок.

В той час як обвинувачений офіційно не працевлаштований, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, але фактично проживає за іншою адресою, має сім`ю, утримує трьох неповнолітніх дітей, на військовому обліку та обліку уповноваженого органу з питань пробації не перебуває, так само, як і на обліках лікаря психіатра та лікаря нарколога, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, так як він відверто засудив свій вчинок, дав правдиві показання, не перешкоджав слідству, виразив готовність нести покарання в міру своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно із ст. 67 КК України, суд не установив.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт.

Водночас, суд, з огляду на тяжкість учиненого кримінального правопорушення (проступку) та майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, вважає за недоцільне призначати йому покарання у виді штрафу.

При призначенні покарання суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра (вид і розмір) є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді громадських робіт, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69, 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили немає.

Долю речових доказів суд вирішує згідно і правилами ст. 100 КПК України, а витрати на залучення експерта не підлягають стягненню із обвинуваченого, так як останні підтверджені не належно.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят ) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ одну частину металевих воріт повернути законному володільцю ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1