КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/2380/21 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2934/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0002918 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Монастирище Черкаської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 26 червня 2021 року включно; визначено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 грн, та покладено на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, у разі внесення застави; залишено без задоволення клопотання захисника про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвалюючи таке рішення, суд з огляду на стадію судового розгляду, врахував рівень суспільної небезпеки та ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі; особу обвинуваченого, який не працевлаштований; його вік, спосіб життя та стан здоров`я; відсутність стійких соціальних зв`язків, визнавши наявні такими, що не є стримуючим фактором його поведінки. А тому дійшов висновку, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення, отже продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та менш суворий запобіжний захід, ніж позбавлення волі, не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За позицією захисника, наявні в кримінальному провадженні обставини, які повинні враховуватися при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, спростовують висновок суду про те, що виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, водночас висновки суду щодо існування будь-яких ризиків нічим не підтверджені, оскільки прокурором не доведені.

Зокрема, захисник звертає увагу на те, що реальні й вагомі докази про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень у розпорядженні органів досудового розслідування та сторони обвинувачення відсутні, а оголошена йому підозра (обвинувачення) в інкримінованому злочині є помилковою; ОСОБА_7 має вищу освіту, є досить молодою людиною, але має певні серйозні захворювання, раніше він не судимий; обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації в с. Долинка Монастирищенського району Черкаської області, де також мешкають і перебувають на його утриманні літні батьки-пенсіонери, при цьому батько є інвалідом 2 групи; на утримання ОСОБА_7 також перебуває неповнолітній син; по місцю проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, тривалий час неофіційно працював в СФГ "Долинка", трудовий колектив якого позитивно його характеризує, просив суд обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі та ручався за належну поведінку обвинуваченого; в розпорядженні сторони обвинувачення немає даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 раніше порушував обрані щодо нього запобіжні заходи.

Крім того, захисник посилається на те, що розмір застави, визначений судом, є завідомо непомірним для обвинуваченого, що свідчить про порушення вимог ч. 4 ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт або зменшити розмір застави, заперечення прокурора щодо апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до абзацу другого цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, вважав, що продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися, тому дійшов висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та постановив ухвалу про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, визначивши при цьому розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

З огляду на те, що в суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення у його вчинені відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Тому обґрунтованість обвинувачення на даній стадії, тобто при розгляді провадження в порядку апеляційної процедури на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів не перевіряється і всі доводи захисника щодо непричетності ОСОБА_7 до тих крадіжок, які йому інкримінуються, не можуть бути предметом окремої апеляційної перевірки та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, конкретні обставини кожної крадіжки із житла потерпілих, спосіб проникнення до чужого житла та загальний розмір завданої потерпілим матеріальної шкоди; тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу ОСОБА_7 , який не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений та має неповнолітню дитину, до затримання не мав постійного заробітку та на даний час обвинувачується ще у низці кримінальних правопорушень проти власності, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оскільки на даний час судом ще не допитані всі потерпілі у кримінальному провадженні, що слідує із журналу судового засідання від 28.04.2021, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу на них.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження захисника та обвинуваченого про протилежне є непереконливими.

При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому ще при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. Розмір застави, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення проти власності, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується та всіх даних про його особу, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права обвинуваченого, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 та таким, що суперечить положенням ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника про те, що прокурор не довів в суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки відомості про те, що від часу прийняття рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися ризики, які врахував суд, в провадженні відсутні. При цьому відомості щодо соціальних зв`язків обвинуваченого були предметом дослідження суду та обґрунтовано визнані недостатнім стримуючим фактором його поведінки.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 26 червня 2021 року включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4