Провадження №11-сс/824/2338/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката, який діє
в інтересах заявника
АТ «БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотанняза апеляційною скаргою заявника в особі голови правління АТ «БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

31 травня 2019 року начальник управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме: на квартири, що знаходяться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 1.0148 га, кадастровий №0:00037:537, земельну ділянку загальною площею 0.3389 га, кадастровий №0:037:0015, земельну ділянку площею 0.676 га, кадастровий №0:037:0014.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року клопотання про арешт майна задоволено частково.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування того, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження необхідно для недопущення збитків та незаконного відчуження майна. При цьому зазначив, що прокурором не доведено необхідність арешту квартир в буднику, який розташований на земельних ділянках.

На вказану ухвалу слідчого судді заявник в особі голови правління АТ «БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, оскільки слідчим суддею не враховано, що земельні ділянки жодним чином не використовувалися для до капіталізації банку, а за кредитними ризиками за простроченим кредитом резерв був належним чином сформований ще в 2012 році, а тому, на думку апелянта, не можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, з огляду на їх невідповідність критеріям, визначеним ст.98 КПК України. Також звертає увагу, що арештована земельна ділянка з кадастровим номером №0:00037:537 належить АТ «БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» на праві власності з 06.11.2018 року, а земельні ділянки №0:037:0015 та №0:037:0014 не є реально існуючими, та являють собою лише записи в державному земельному кадастрі, які виникли внаслідок незаконної, без погодження з банком, спроби поділу земельної ділянки №0:00037:537. Крім того, наголошує, що слідчим суддею не враховано відсутність в матеріалах клопотання постанови слідчого про визнання земельних ділянок речовим доказом у кримінальному провадженні, що унеможливлювало прийняття мотивованого висновку про відповідність майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 31 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
адвоката, який діє в інтересах заявника АТ «БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за обставинами вчинення протягом 2016-2017 років службовими особами Національного банку України, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою з іншими особами, зловживаючи своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб, переслідуючи на меті одержання неправомірної вигоди, маючи на меті особисте незаконне збагачення, всупереч інтересам служби, перебуваючи у змові із власниками та керівниками комерційних банків, не виконання власних службових обов`язків, що полягають у перевірці коштів на предмет виявлення фактів легалізації (відмивання) коштів одержаних злочинним шляхом, якими планується до капіталізація банків.

31 травня 2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва частково задоволено клопотання начальника управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 1.0148 га, кадастровий №0:00037:537, земельну ділянку загальною площею 0.3389 га, кадастровий №0:037:0015, земельну ділянку площею 0.676 га, кадастровий №0:037:0014.

Разом з цим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Виходячи з положень наведених вище норм кримінального процесуального закону, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених у ст.98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Проте на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, в матеріалах клопотання була відсутня постанова слідчого або прокурора про визнання переліченого в клопотанні майна речовими доказами у кримінальному провадженні №0001360, на яку прокурор посилається в клопотанні.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях

Враховуючи викладені обставини, які вказують на необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні заступника начальника департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника в особі голови правління АТ «БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме: на земельну ділянку загальною площею 1.0148 га, кадастровий №0:00037:537, земельну ділянку загальною площею 0.3389 га, кадастровий №0:037:0015, земельну ділянку площею 0.676 га, кадастровий №0:037:0014, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні заступника начальника департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001360 від 25.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме: квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , що знаходять в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка загальною площею 1.0148 га, кадастровий №0:00037:537, земельну ділянку загальною площею 0.3389 га, кадастровий №0:037:0015, земельну ділянку площею 0.676 га, кадастровий №0:037:0014.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4