Справа №635/8300/20
Провадження по справі №1-в/635/7/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судових засідань ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 засуджений вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі. Вирок набрав законної сили 13 травня 2020 року.
Початок строку відбування покарання - 03 червня 2020 року.
Кінець строку відбування покарання 03 червня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він свою вину визнав, виправився та працює.

Засуджений та представник установи виконання покарань надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності .
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 з 03.06.2020 відбуває покарання у Державній установі «Хролівський випраний центр (№140)» , прибув за приписом Новобаварського РВ з питань пробації м.Харкова.
Зі змісту характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_5 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_6 від 22 лютого 2021 року, ОСОБА_4 за власної ініціативи з перших днів перебування в установі виявив бажання працювати та відповідно до ст.60 КВК України був працевлаштований до обслуговуючого персоналу установи. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, робітничу норму та поставленні завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. За час відбування покарання у виправному центрі характеризуєте позитивно, умови відбування покарання не порушував, стягнень не має, заохочувався адміністрацією установи два рази. У відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги. Приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених, згідно ст. 66 КВК України. Бере участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». Виконує передбачені законом вимоги персоналу, роботи із самообслуговування виконує, має достатній рівень необхідних навичок. За характером цілеспрямований, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, листування, отримує посилки та передачі. Враховуючи викладене адміністрація виправного центру зробила висновок, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, на підставі статті 81 КК України його можливо звільнити умовно-достроково.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених та не знятих судимостей, а саме засуджений:
-23.08.2011 року Каменець Подільським міським судом Хмельницької області за ч.1 ст.286 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;
-29.08.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
-25.11.2013 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення строком на 3 роки, 06.02.2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 8 місяців та 6 днів;
-18.01.2017 року Люботинським місцевим судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до обмеження волі строком на 2 роки;
-08.11.2017 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, із застосуванням ст.71 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.05.2018 року звільнений умовно-достроково па невідбутий строк 11 місяців 11 днів.
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком ОСОБА_4 за вчинення злочину проти власності.
Отже, ОСОБА_4 має ряд непогашених та не знятих судимостей, був неодноразово засуджений за злочини проти власності та відбував покарання у виді обмеження волі, однак належних висновків для себе не зробив.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким№ 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати, виданої 23 листопада 2020 року начальником майстерні ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання в установі з червня 2020 року по листопад 2020 року був працевлаштований у майстерні та в обслуговуючому персоналі установи, за що отримував заробітну плату.
Отже, аналізуючи наведені обставини в сукупності, суд доходить висновку про відсутність позитивних змін в особистості засудженого, його ставленні до праці, сумлінності в поведінці.
При цьому суд враховує також ту обставину, що засуджений вже був неодноразово засуджений, до ОСОБА_4 вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у 2015 році та у 2018 році, після чого він знову вчиняв злочини та був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Застосування до засудженого заохочень у вигляді подяк, відбуття засудженим 1/2 строку покарання та сам факт працевлаштування засудженого без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2020 року.
Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр № 140» свідчать лише про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2020 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2020 року - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складений 29 березня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1