Справа № 932/2371/21
провадження №1-кс/932/1615/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_4 розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро клопотання слідчого СВ ВП№7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000120 від 19.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:
16 квітня 2021 р до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ВП№7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000120 від 19.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000120, а саме: автомобіль Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 , ключі до автомобілю Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а саме автомобілю Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 , які було вилучено у під час проведення огляду за адресою: м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, біля буд. 111, у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.
В обґрунтування клопотання зазначив, що у разі повернення вилученого під час обшуку майна, є ризик того, що воно буде приховано або знищено, що ускладнить подальше проведення досудового розслідування та унеможливить встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.Таким чином, у ході досудового розслідування з мстою збереження доказів, зокрема запобігання можливості приховування та відчуження майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, виникла необхідність у позбавленні за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та користування майном особою, у якої воно було вилучено, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину.
Власник майна та його адвокат у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання про арешт майна, оскільки зазначене майно ніяк не пов`язане із вчиненим кримінальним правопорушенням та не містить ознак речового доказу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані додатки, приходжу до наступного.

Під час судового засідання слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000120, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.296 КК України.
18.03.2021 до ЧЧ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 18.03.2021 приблизно о 22 год. 30 хв. невстановлена особа перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул.. Панікахи, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, порушила громадський порядок.
В ході першочергових заходів було встановлено, що хуліганські дії було вчинено двома особами, які використовуючи автомобіль Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 як знаряддя вчинення злочину, заблокували рух потерпілому, вчинили відносно потерпілого ОСОБА_8 хуліганські дії, та використовуючи автомобіль Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 покинули місце вчинення злочину. В подальшому місце знаходження причетних до вчинення злочину осіб було встановлено, та автомобіль Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 було зупинено, особами причетними до вчинення злочину являються ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
18.03.2021 в період часу з 23 год 40 хв. по 00 год. 10 хв. (19.03.2021) старшим слідчим СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького біля буд.111, в ході якого у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено:свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а саме автомобілю Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 та речовину бурого кольору з дверей (змив).
На підставі постанови старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області транспортний засіб Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 , ключі до автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 а саме Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000120.
Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, необґрунтовано, що вказане майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, та не доведені підстави вважати, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є речовими доказами в рамках кримінального провадження, оскільки об`єктом кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 КК України є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

Окрім зазначеного, протокол огляду не містить вказівок щодо вилучення автомобіля Fiat Doblo д.н. НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, враховуючи що стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП№7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене із прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 по кримінальному провадженні № 0000120 від 19.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1