№ 317/1609/18
№/п 1-кп/317/28/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000075 від 07 травня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одруженого, має малолітнього сина, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайперу відділення охорони 3 роти охорони батальйону охорони, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.06.2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст. 186 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн., 03.06.2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, відбуває покарання у ДУ «Криворізька ВК №80»,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2017 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) та призначений на посаду стрільця-снайпера відділення охорони НОМЕР_3 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України « Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.

За наведених обставин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак, 22 лютого 2018 року, в невстановлений час, старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби військовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який дислокується поблизу АДРЕСА_3 , без поважних причин, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) до 14 травня 2018 року.

14 травня 2018 року ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, з 22 лютого 2018 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби військовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який дислокується поблизу АДРЕСА_3 , без поважних причин, та незаконно перебував за межами військової частини до 14 травня 2018 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у злочині, що йому інкримінується, підтвердив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах, пояснив суду, що проходив військову службу за контрактом, перебували на полігоні «Близнюки» на території Запорізького району, у нього вдома виникли проблеми і він наприкінці лютого 2018 року залишив місце служби і з`явився до військової прокуратури лише у травні 2018 року, поважних причин неприбуття до місця несення служби у нього не було, у лікарні в той час не перебував.

Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 407 ч.4 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше судимий, за місцем несення військової служби характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, брав безпосередню участь в АТО та має нагороди.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 , який відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вчинення корисливих злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд застосовує ст. 70 ч.4 КК України, з врахуванням покарання, призначеного ОСОБА_4 за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 року, оскільки він вчинив злочин до постановлення вказаного вироку суду.

Цивільний позов не було заявлено. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України і призначити йому покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Згідно ст. 70 ч.4 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити, шляхом часткового складання призначених покарань з врахуванням покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 року, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі. До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1