Ухвала

Іменем України
05 квітня 2021 року

м. Київ
Справа № 677/960/19

Провадження № 51 1386 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 11 травня 2019 року, щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилів, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зараховано в цей строк час його попереднього ув`язнення з 11 травня 2019 року по 13 травня 2019 року включно відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз на загальну суму 628 грн. 04 коп. (шістсот двадцять вісім грн. 04 коп.).
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
11 травня 2019 року біля 19 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , знаходячись у веранді зазначеного вище будинку, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, від чого вона впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 наніс ще три удари кулаками рук у праву та ліву частини обличчя. Після того як потерпіла піднялась з підлоги та сіла на диван, він знову вдарив її правою ногою в лобну частину голови. Всього ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою, гематом правої підочної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після побиття потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 зайшов до кімнати будинку, де умисно, відкрито викрав телевізор « Saturn» ST2102 вартістю 629 грн. 70 коп., після чого покинув місце події.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 залишена без задоволення, а вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 щодо ОСОБА_4 без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок та ухвалу щодо ОСОБА_4 , застосувати до нього ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. В обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_4 не врахували встановлені судом обставини, які можуть бути також враховані як пом`якшуючі, а саме визнання своєї вини та вибачення перед потерпілою, а також те, що він є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою молодого віку, має міцні соціальні зв`язку, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та перебуває на обліку у лікаря психіатра. Натомість судом першої інстанції вказано, з чим погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та зазначив рецидив злочину як обставину, яка обтяжує покарання.
Крім того, зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано думку потерпілої, яка не має претензій до нього, та вартість викраденого майна, яка є незначною.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував те, що він є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше неодноразово судимий. Перевірив суд і відношення ОСОБА_4 до вчиненого та з врахуванням встановленого не знайшов наявності його щирого каяття. Крім того, судом враховано характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення злочину, відсутність обставини, які б пом`якшували покарання, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка вказувала, що будь-яких претензій до обвинуваченого немає та просила суворо його не карати, і прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті 186 ч. 2 КК України з реальним його відбуттям.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про неможливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в мінімальних межах санкції частини 2 статті 186 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.
Підстав для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України суд не встановив.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
При розгляді апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції його доводи щодо призначеного покарання, які аналогічні доводам його касаційної скарги, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання і підстав для звільнення засудженого від відбування покарання не знайшов.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
Безпідставними є доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що судами не враховано обставини, які можуть бути пом`якшуючими, оскільки судами враховано всі ті обставини, на які посилається захисник, та їм дана відповідна оцінка як судом першої, так і апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги захисника про те, що у вказаному кримінальному провадженні необхідно застосувати висновки, сформульовані у інших постановах суду касаційної інстанції рішення в касаційному провадженні № 51 284 км 18 (справа № 752/8309/16-к) від 02 жовтня 2018 року; рішення в касаційному провадженні № 51 266 км 20 (справа № 523/12810/15-к) від 26 травня 2020 року; рішення в касаційному провадженні № 51 1861 км 18 (справа № 337/3654/16-к) від 19 лютого 2019 року; рішення в касаційному провадженні №51- 986 км 20 (справа № 753/13972/17) є необґрунтованими, оскільки у цих постановах касаційний суд не визначав необхідності застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України за обставин, які встановлені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 . Крім того, у вказаних постановах касаційного суду не сформульовано висновків щодо застосування норми права, а прийнято рішення щодо конкретних кримінальних проваджень з врахуванням індивідуальних обставин вчинення кримінального правопорушення та його наслідків.
Отже, покарання засудженому ОСОБА_4 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Крім того, питання звільнення засудженого від покарання за хворобою може бути вирішене за наявності відповідних підстав в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни вироку та ухвали щодо ОСОБА_4 та застосування до нього ст.ст. 75, 76 КК України немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3