Справа № 296/3978/21
УХВАЛА
Іменем України

12 травня 2021 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського район.ного суду м.Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянув клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000275 від 22.06.2020, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна. В обґрунтування вимог клопотання зазначив, що в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000275 від 22.06.2020, слідчим у даному кримінальному правопорушенні було проведено обшук в помешканні ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучене майно, відповідно до протоколу обшуку. В подальшому на це майно слідчим суддею Корольовського районного суду м.Житомира 23.10.2020 було накладено арешт.

Як вказує заявник, з моменту обшуку пройшло більше 6-ти місяців, у органу досудового розслідування було достатньо часу для прийняття рішення, однак, наразі жодних дій щодо арештованого майна у провадженні не проводиться. Таким чином адвокат прийшов до висновку, що відпала потреба в подальшому арешті майна, тому просив повністю скасувати арешт та повернути майно його власнику.

В судове засідання адвокат не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити.

Прокурор в судове засідання також не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності та заперечувала проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Задовольняючи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує, що вилучене майно перебуває під арештом більше шести місяців та прокурором не наведено додаткових доводів на обґрунтування необхідності продовження утримання вилученого майна під арештом, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 174, 307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира №296/8937/20 від 23.10.2020 на:

Банківську картку «АльфаБанк» № НОМЕР_1 ;

Банківську картку «АльфаБанк» № НОМЕР_2 ;

Банківську картку «Пумб» № НОМЕР_3 ;

Банківську картку «IdeaBank» № НОМЕР_4 ;

Банківську картку «IdeaBank» № НОМЕР_5 ;

Картку партнер програми «Скарбниця» ВР001705338;

Зошит в клітинку із чорновими записами;

Блокнот із чорновими записами;

Мобільний телефон марки I-PHONE SE іmеі НОМЕР_6 , з сім карткою № НОМЕР_7 та зарядним пристроєм до нього;

Квитанцію № ПН 1470172 від 11.08.2020 на суму 9000 грн., платник Феалегарі Ебадолах Мохтар на 1 арк.;

Довідку про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_6 на 1 арк.;

Розписку від ОСОБА_7 про отримання грошових коштів у сумі 1000 доларів США на 1 арк.;

Копію договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2017 р. на 2 арк.;

Квитанцію щодо послуг ПП «Крошня-ВЖРЕП №4» за серпень 2020р., особовий рахунок на АДРЕСА_2 ;

Не підписаний договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_3 , датований 11.09.2020 на 2 арк.;

Ксерокопію документів на іноземній мові на 5 арк.;

Попередній договір про передачу завдатку та про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу від 25.08.2020 на 1 арк.;

Документ на іноземній мові з написами на першій сторінці Farshid Madari Certified English Translator to I.R.I. Judiciary на 3 арк.;

Чорнову записка із зазначення електронної адреси на 1 арк.;

Корінець платіжки, одержувач платежу - Посольство Ісламської Республіки Іран в Україні на 1 арк.;

Ноутбук марки Toshiba, серійний номер YB339041W із зарядним пристроєм до нього.

Решту клопотання залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1