печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000003 від 05 січня 2021 року ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
12 червня 2021 року старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором прокурором першого процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організації злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Автономної республіки Крим, Ленінського району, с. Новомиколаївка, без постійного місця проживання на території України, громадянина України.

Клопотання обґрунтовував тим, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000003 від 05 січня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 3, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обґрунтовуючи подане клопотання, слідчий вважає наявними підстави для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено кримінальну відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інший запобіжний захід неможливо обрати.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до частини другої ст. 184 КПК України, надані стороні захисту 12 червня 2021 року, о 08:10 год.

Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, з підстав наведених у ньому.

Захисник у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на необґрунтованість підозри, наголосив, що його підзахисний співпрацює із слідством, тому можливим є обрання запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання.

Підозрюваний вказав, що з себе вини не знімає й буде співпрацювати із слідством.

Заслухавши обґрунтування прокурора, заперечення захисника та думку підозрюваного, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка Республіки Сербія, ОСОБА_7 , яка перебуває у шлюбі із громадянином Сербії ОСОБА_8 , та мають спільну малолітню доньку ОСОБА_9 , знаходячись у процесі розлучення, діючи з корисливих мотивів та на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у вигляді смерті ОСОБА_10 , вирішила вчинити його умисне вбивство, після чого одноособово здійснювати батьківське право над дитиною та успадкувати майно чоловіка, звернулася до свого брата ОСОБА_11 , котрий погодився на участь у вчиненні умисного вбивства.

Діючи спільно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті ОСОБА_10 , вирішили організувати вбивство останнього, замовивши його виконання іншій особі, тобто скоїти вбивство на замовлення.

Тому, з метою реалізації свого злочинного задуму, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вирішили залучити до вчинення умисного вбивства, як посередника, знайомого ОСОБА_11 ОСОБА_3 , якому відвели роль, пов`язану з пошуком безпосереднього виконавця вбивства ОСОБА_13 . З цією метою, у невстановлені досудовим розслідуванням дату і час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 зустрілися з ОСОБА_3 , де запропонували йому знайти особу/осіб, які за грошову винагороду погодяться вчинити умисне вбивство ОСОБА_10 , на що останній погодився, особисто розробив злочинний план та вирішив вчинити викрадення та подальше умисне вбивство ОСОБА_10 у період часу, коли останній буде перебувати на території України, для чого шляхом підпкупу залучив знайомого ОСОБА_14 .

Так, у період часу з 02 грудня 2020 року по 04 грудня 2020 року ОСОБА_3 , перебуваючи на території України, а саме у м. Києві зателефонував своєму знайомому ОСОБА_14 , якого вирішив залучити до вчинення умисного вбивства як виконавця та якому відвів роль, пов`язану з безпосереднім вбивством ОСОБА_10 попередньо розробленого плану, ОСОБА_3 висловив ОСОБА_14 свій чіткий намір на вчинення викрадення та подальшого умисного вбивства ОСОБА_10 на замовлення ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , при цьому пообіцяв, так званому виконавцю, в якості винагороди за це половину грошових коштів від продажу квартири, яка належить ОСОБА_7 , та знаходиться у Російській Федерації, м. Москва, вул. Большая Грузинская, вартістю близько 800 000 Євро, тобто 400 000 Євро.

При цьому ОСОБА_3 довів ОСОБА_14 особисто розроблений злочинний задум, відповідно до якого, ОСОБА_14 повинен створити штучні умови, які б змусили ОСОБА_10 прибути на територію України, де під виглядом проведення слідчих дій працівниками поліції затримати ОСОБА_10 , тим самим його викрасти, після чого перемістити у заздалегідь підготовлене місце, а згодом вчинити його умисне вбивство.

08 червня 2021 року, приблизно о 01:20 год., ОСОБА_14 , під час особистої бесіди в телефонному режимі повідомив ОСОБА_3 про виконання «замовлення», тобто про вчинення викрадення ОСОБА_10 з метою подальшого його вбивства.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 під час чергової зустрічі 11 червня 2021 року, поблизу готелю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_14 і передав так званому виконавцю ОСОБА_14 10 000, 00 доларів США як частину завдатку із обумовленої суми винагороди за вчинення умисного вбивства на замовлення, а також повідомив, що наступна зустріч для передачі решти суми за вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , буде додатково визначено під час телефонної розмови.

ОСОБА_3 , будучи переконаним у тому, що ОСОБА_14 вчинив викрадення ОСОБА_10 , а згодом вчинить його умисне вбивство, здійснив усі необхідні дії для вчинення на замовлення ОСОБА_7 та ОСОБА_11 викрадення та умисного вбивства ОСОБА_13 .

За наявністю підстав, передбачених частиною першою ст. 208 КПК України, 11 червня 2021 року, о 14:25 год., за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 3, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: у закінченому замаху на організацію вчинення викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб та у закінченому замаху на організацію вчинення умисного вбивства, викраденої людини, з корисливих мотивів, на замовлення групою осіб, було затримано громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 червня 2021 року, о 08:01 год., з додержанням порядку та строків, встановлених ст.ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 3, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

За словами підозрюваного, він проживає у АДРЕСА_2 , перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу і має доньку ОСОБА_15 , працює в «Енергохолдінг».

Частиною другою ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до частини п`ятої ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії», не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_3 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 3, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідуваннями доказами, а саме: рапортом УСР м. Києві ДСР НП України про виявлення готування до кримінального правопорушення (злочину) відносно ОСОБА_10 від 04 січня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 11 січня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11 січня 2021 року; протоколом огляду місця події від 11 січня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 11 січня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 01 лютого 2021 року; реєстраційними картами на ім`я ОСОБА_18 у готелі «Хрещатик» у період часу з 30 листопада 2020 року по 02 грудня 2020 року; реєстраційними картами на ім`я ОСОБА_18 у готелі «Хрещатик» у період часу з 03 грудня 2020 року по 04 грудня 2020 року; протоколом огляду флеш-карти від 15 січня 2021 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_14 від 29 січня 2021 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 лютого 2021 року, під час якого свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_3 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 лютого 2021 року, під час якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_3 ; службовою запискою про повідомлення, отримане від громадянина від 10 березня 2021 року МППУ№ 21/12; протоколами за результатами проведення НСРД аудіо-, відеоконтролю особи від 01 березня 2021 року; протоколом за результатами проведення НСРД аудіо-, відеоконтролю особи від 17 березня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11 червня 2021 року; протоколами за результатами проведення оглядів від 11 червня 2021 року; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Слідчий зазначає про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема:

- згідно з пунктом 1 частини першої ст. 177 КПК України, підозрюваний ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може перераховуватися від слідства та суду. Дані висновки зроблені з обставин викладених у матеріалах кримінального провадження, а саме ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів за який передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі, що свідчить про те, що у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім цього, ОСОБА_3 більшість часу проживає на території Республіки Сербія, та постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків на території України не має;

- згідно з пунктом 2 частини першої ст. 177 КПК України, підозрюваний ОСОБА_3 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які не встановлені на даний час органом досудового розслідування;

- згідно з пунктом 3 частини першої ст. 177 КПК України, підозрюваний ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших осіб, експертів у цьому ж кримінальному провадженні. Незаконний вплив на таку категорію осіб може позбавити орган досудового розслідування можливості зібрати та надати суду належні і допустимі докази вини підозрюваного ОСОБА_3 та інших осіб, адже останній підозрюється у вчиненні злочину із використанням насильства щодо іншої особи;

- згідно з пунктом 5 частини першої ст. 177 КПК України, підозрюваний ОСОБА_3 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення. Дані висновки зроблені з обставин викладених у матеріалах кримінального провадження, оскільки, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, він вчинив злочини проти волі, честі, гідності особи а також проти життя та здоров`я особи, життя. Офіційно на території України не працевлаштований, доходів не має.

Отже, вказані відомості щодо ОСОБА_3 об`єктивно вказують на те, що, перебуваючи на волі існують реальні ризики того, що підозрюваний буде мати можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж провадженні з метою позбавлення органу досудового розслідування можливості зібрати та надати суду належні і допустимі докази його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність на утриманні сім`ї, у тому числі, дитини, не може бути безумовною підставою для обрання менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки не спростовують висновки суду про те, що підозрюваний може вчинити дії, передбаченні ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з частиною першою ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також щодо злочину, передбаченого статтями 255255-3 Кримінального кодексу України.

Сукупність вказаних обставин є достатньою для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою ст. 176 КПК України, не може запобігти наявним ризикам і досягти мети, передбаченої ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим підозрюваному ОСОБА_3 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відомості про те, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_3 може перешкоджати триманню під вартою, у матеріалах, якими обґрунтовується клопотання, не містяться, сторона захисту на такі у судовому засіданні не посилалася.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Дослідивши матеріали клопотання у межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_3 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, яке згідно з частиною п`ятою ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року, одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували доводи, зокрема, що підозрюваний буде мати можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж провадженні з метою позбавлення органу досудового розслідування можливості зібрати та надати суду належні і допустимі докази його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали вище.

Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Крім того, у відповідності з вимогами частини четвертої ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, слідчий суддя не вбачає доцільним визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Автономної республіки Крим, Ленінського району, с. Новомиколаївка, без постійного місця проживання на території України, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 09 серпня 2021 року включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 05 січня 2021 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1