Єдиний унікальний номер 448/475/20
Провадження № 1-кп/448/45/21
В И Р О К
Іменем України

06.04.2021 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду в м.Мостиська кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 20.02.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська, Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, непрацюючого, раніше судимого:

1)02.10.2019 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 3 місяці;

2)10.02.2021 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.71 КК України до покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим 02.10.2019р. Мостиським районним судом Львівської області за ч.3.ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік на 3 місяці, 20.02.2020р. о 03:00год. проник на територію приватного домоволодіння ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , через металеву огорожу, висотою близько 1,5м., якою огороджена дана територія, доступ до якої обмежений воротами, які зачиняються на пульт дистанційного керування та хвірткою, яка зачиняється на ключ, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, тобто є сховищем, де знаходився автомобіль марки «Фіат Дукато», реєст. № НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_6 , двері якого не були зачинені на ключ, шляхом вільного доступу, через передні праві двері автомобіля, проник у середину салону вищевказаного транспортного засобу, звідки таємно викрав: туалетну воду торгівельної марки «YVES ROSHER» ємкістю 75мл, вартістю 899грн.; туалетну воду «JAGUAR» серії «EXCELLENCE» об`ємом 100мл, вартістю 809грн.; мережевий зарядний пристрій (адаптер живлення) торгівельної марки «Арреl», моделі «А1400» з кабелем для зарядки (передачі даних) до нього, вартістю 310грн.; мережевий зарядний пристрій (адаптер живлення) торгівельної марки «SIGMA», моделі «X-style», вартістю 40грн.; кабель для зарядки (передачі даних) торгівельної марки «Mcdodo», вартістю 111,20грн.; пульт дистанційного управління торгівельної марки «FAAC», моделі «XT2 868 SLHLR», вартістю 544,54грн.; ключ для розблокування приводу торгівельної марки «FAAC», вартістю 153,14грн. та брелок для управління системою охорони «Ajax SpaceControl», вартістю 399,20грн., чим своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3266,08грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті і оголошені прокурором. Пояснив, що дійсно у вищевказаний день та час він проник через металеву огорожу на територію домогосподарства Вашколуп, що за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився автомобіль та проникши у середину салону даного автомобіля він таємно викрав вище перелічене майно. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд не застосовувати до нього суворої міри покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення злочину та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та поєднану з проникненням у сховище.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається: щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, стороною обвинувачення вказано рецидив злочину. Однак, суд не враховує в якості обтяжуючої обставини рецидив злочинів, оскільки відповідно до ст.34 КК України та п.п.15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 №7, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Оскільки відповідно до ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив. П. 1 ч.1 ст.67 КК України передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК України. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч.4 ст.67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_3 раніше був засуджений за вчинення умисного злочину проти власності, а саме: за ч.3 ст.185 КК України, судимість за який не знята та не погашена в установленому законом порядку, вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч.3 ст.185 КК України, з кваліфікуючою ознакою повторність, а тому стороною обвинувачення безпідставно вказано в обвинувальному акті в якості обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів та така підлягає виключенню.

Судом також враховується характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає із братом і бабусею, раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності; його (обвинуваченого) стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; його сімейний та матеріальний стан є неодруженим, ніде не працює,будь-якою суспільно-корисною працею не займається; його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину,- обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення; суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , котрий покладає на розсуд суду призначення міри покарання та немає до обвинуваченого жодних претензій матеріального і морального характеру.
Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Мостиського районного сектору Філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умов здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 10.02.2021 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Тобто, судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 , було визначено остаточне покарання на підставі вимог ч.ч.1, 4 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 02.10.2019 року.

Згідно ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив даний злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, до ухвалення вироку Мостиським районним судом Львівської області від 10.02.2021р., суд вважає необхідним визначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ч.1 ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також ст.75 КК України - призначення покарання з випробуванням,- відсутні.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2020 року накладено арешт на речові докази, - флакон парфумів марки «YVES ROSHER», флакон парфумів марки «Jaguar», зарядний пристрій білого кольору до мобільного телефону марки «Арреl», зарядний пристрій чорного кольору марки «MCDODO», пульт для дистанційного відкриття воріт, гаманець чорного кольору, батарейку, брелок, картку від стартового пакету «Київстар».

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
З огляду на те, що обставини, які були підставою накладення арешту на майно на даний час відсутні, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, накладеного згідно ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2020р.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме: 1) флакон парфумів марки «YVES ROSHER»; туалетну воду «JAGUAR» серії «EXCELLENCE» об`ємом 100мл; квитанція на ім`я ОСОБА_7 ; зарядний пристрій білого кольору до мобільного телефону марки «Арреl»; зарядний пристрій чорного кольору марки «MCDODO»; пульт для дистанційного відкриття воріт; гаманець чорного кольору, батарейку, брелок, картку від стартового пакету «Київстар», котрі передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУПН у Львівській області (квитанція №000285), слід повернути їх законному володільцю ОСОБА_6 ;

2) паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; військовий квиток № НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_7 ; водійське посвідчення НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_7 ; картка МРГ № НОМЕР_5 , видана на ім`я ОСОБА_7 ; ідентифікаційний код, виданий на ім`я ОСОБА_7 ; банківську картку «MILLENIUM BANK» НОМЕР_6 ; банківську картку «Kredobank» НОМЕР_7 ; банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_8 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ;

3) паспорт громадянки України серії НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який переданий на відповідальне зберігання законному володільцю ОСОБА_5 , - вважати повернутим ОСОБА_5 ;

4) дві таблиці із слідами пальців рук та дактилокарту ОСОБА_3 , які знаходяться у спецпакеті №5319067 та котрі передані на зберігання в камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУПН у Львівській області (квитанція №000288) слід залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати по справі: за проведення товарознавчої експертизи №16/152 від 25.02.2020р. в сумі 942 гривні 06 коп.; за проведення товарознавчої експертизи №16/156 від 06.03.2020р. в сумі 1570 гривні 10 коп.; за проведення дактилоскопічної експертизи №10/3/534 від 26.03.2020р. в сумі 785 гривень 05 коп.,- слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Так, згідно ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.04.2020р. до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 2 місяці. Після закінчення цього строку, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до суду не звертався, а тому, як вважає суд, вказаний запобіжний захід припинив свою дію і вважається скасованим. Клопотань стороною обвинувачення щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили заявлено не було та підстав для обрання такого суд не вбачає.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.
На підставі ч.4 ст.70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Мостиського районного суду Львівської області від 10.02.2021 року у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 25.02.2020 року на: флакон парфумів марки «YVES ROSHER», флакон парфумів марки «Jaguar», зарядний пристрій білого кольору до мобільного телефону марки «Арреl», зарядний пристрій чорного кольору марки «MCDODO», пульт для дистанційного відкриття воріт, гаманець чорного кольору, батарейку, брелок, картку від стартового пакету «Київстар» скасувати.

Речові докази:

1) флакон парфумів марки «YVES ROSHER» об`ємом 75мл; туалетну воду «JAGUAR» серії «EXCELLENCE» об`ємом 100мл; квитанція на ім`я ОСОБА_7 ; зарядний пристрій білого кольору до мобільного телефону марки «Арреl»; зарядний пристрій чорного кольору марки «MCDODO»; пульт для дистанційного відкриття воріт; гаманець чорного кольору, батарейку, брелок, картку від стартового пакету «Київстар», котрі знаходяться на зберігання в камері зберігання речових доказів Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУПН у Львівській області (квитанція №000285),- повернути законному володільцю ОСОБА_6 ;

2) паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; військовий квиток № НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_7 ; водійське посвідчення НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_7 ; картка МРГ № НОМЕР_5 , видана на ім`я ОСОБА_7 ; ідентифікаційний код, виданий на ім`я ОСОБА_7 ; банківську картку «MILLENIUM BANK» НОМЕР_6 ; банківську картку «Kredobank» НОМЕР_7 ; банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_8 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ;

3) паспорт громадянки України серії НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який переданий на відповідальне зберігання законному володільцю ОСОБА_5 , - вважати повернутим ОСОБА_5 ;

4) дві таблиці із слідами пальців рук та дактилокарту ОСОБА_3 , які знаходяться у спецпакеті №5319067 та котрі передані на зберігання в камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУПН у Львівській області (квитанція №000288) - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000053.

Процесуальні витрати по справі: за проведення товарознавчої експертизи №16/152 від 25.02.2020р. в сумі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 коп.; за проведення товарознавчої експертизи №16/156 від 06.03.2020р. в сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 коп.; за проведення дактилоскопічної експертизи №10/3/534 від 26.03.2020р. в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 коп. - стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 - не обирати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 ст.349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1