ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2021 Справа №607/21281/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002143 від 23 жовтня 2020 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого інженером-будівельником в ФОП ОСОБА_4 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2020 року о 20:00 год. інспектор УПП в Тернопільській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_6 та інспектор УПП в Тернопільській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_8 заступили на чергування у складі автомобільного екіпажу «Юпітер 101» з метою забезпечення громадського порядку та дотримання правил дорожнього руху на вулицях м. Тернополя у форменому одязі на службовому автомобілі.

Близько 00:10 год. 23 жовтня 2020 року вищевказаними працівниками на перехресті вулиць Б.Хмельницького - Гоголя у м. Тернополі, було виявлено автомобіль марки «Мітсубісі Карізма» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який порушив правила дорожнього руху. У зв`язку із дорожньою обстановкою вказаний транспортний засіб вдалось зупинити на вул. С.Стрільців у м. Тернополі, поблизу бару «Лисий».

Під час спілкування поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з водієм автомобіля марки «Мітсубісі Карізма» ОСОБА_9 до них підійшли як пізніше було встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 . Останні втрутились в розмову поліцейських і водія транспортного засобу. На зауваження поліцейських до ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , щоб останні не втручались в розмову та не заважали поліцейським виконувати покладені на них службові обов`язки, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 ігнорували законні вказівки поліцейських та висловлюючи слова нецензурної лексики, продовжували словесно втручатись в діяльність працівників УПП в Тернопільській області ДПП, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Далі коли працівники УПП в Тернопільській області ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вкотре зробили зауваження ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , щоб останні не втручались в розмову і також попередили їх про те, що якщо останні не припинять своїх протиправних дій, до них буде застосовано заходи адміністративного характеру. На це ОСОБА_3 та ОСОБА_10 почали висловлюватись нецензурними словами, тим самим вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, на підставі чого інспектори УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_8 та ОСОБА_6 прийняли рішення про адміністративне затримання вказаних осіб.

Під час затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 260, 262 КУпАП о 00:25 год. 23.10.2020 року у ОСОБА_3 , який перебував на вул. Січових Стрільців у м. Тернополі, поблизу бару «Лисий», усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник поліції, виник злочинний умисел спрямований на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 23 жовтня 2020 року близько 00:25 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на вул. Січових Стрільців у м. Тернополі, поблизу бару «Лисий», усвідомлюючи значення своїх дій, розуміючи, що перед ним стоїть працівник поліції, який перебував у форменому одязі та був при виконанні своїх службових обов`язків, наніс один удар кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя лейтенанта поліції ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синців лівої скроневої ділянки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_3 було порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість інспектора УПП в Тернопільській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , а також заподіяно останньому тілесні ушкодження.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
У ході судового розгляду кримінального провадження 17 травня 2021 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про примирення, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки та у потерпілого відсутні претензії майнового характеру.
Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , з врахуванням ряду пом`якшуючих покарання обставин, а саме за ч. 2 ст. 345 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини статті за вказаний злочин, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 31 березня 2016 року у справі № 5-27 кс 16, при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину, суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».
Також існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.
Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінально-процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.
Аналогічно зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 06 грудня 2018 року у справі № 756/11661/17, згідно якого при визначенні того чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів середньої тяжкості двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину (ч. 2 ст. 345 КК України), суд має керуватись не тільки формальними вимогами норм ст. ст. 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримуватись їх засадничих принципів, встановити чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення.
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, щире каяттята активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, думку потерпілого щодо можливості призначення покарання у виді штрафу та відсутність у нього будь-яких майнових та моральних претензій до обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, оцінки негативно своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.
Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вирішуючи питання про можливість затвердження укладеної сторонами угоди, призначення узгодженої міри покарання, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в доход держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 471, 473-475, 476 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити укладену між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоду про примирення.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1