Ухвала

Іменем України
05 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 461/6569/17

Провадження № 51-155 ск 17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року щодо останньої,
встановив:
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку Омської області Російської Федерації, жительку АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільненої від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік;
засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
- На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком за ч. 2 ст. 185 КК України та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року, визначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
- На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Вирішено питання цивільного позову та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судом першої інстанцій обставин, ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 25 червня 2017 року приблизно о 16:30 год, перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» по вул. Січових Стрільців, 13 м. Львів, діючи повторно, таємно викрала з магазину товар на загальну суму 611 грн, чим спричинила ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 09 липня 2017 року приблизно о 16 год, перебуваючи у приміщенні «Близенько» по вул. Січових Стрільців, 13 м. Львів, намагалась повторно, таємно викрасти майно яке належить ПП «Мережа-Сервіс Львів», однак злочин до кінця не довела з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони магазину.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи вимоги скарги захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та не погоджуючись з оцінкою доказів, зазначає, що суд в основу обвинувального вироку необґрунтовано поклав дані протоколу огляду місця події від 09 липня 2017 року, дані зафіксовані на диску із записом з камер відеоспостереження від 09 липня 2017 року та довідки про вартість майна, які, на його думку, отримані з порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Також, вказує на порушення, на його думку, процедури вручення ОСОБА_5 копії обвинувального акта та реєстрів матеріалів досудового розслідування. Вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання про надання часу для підготовки до судових дебатів.

Вказує, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 404 КПК України, повторно не дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, дослідженні судом першої інстанції, на його думку, не повністю та у порушення вимог ст. 419 КПК України, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, не перевірив належним чином її доводів та не навів мотивів для їх спростування.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та додані до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду та не погоджується з оцінкою доказів.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни судових рішень лише в апеляційному порядку, згідно з вимогами ст. 409 КПК України.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях в основу вироку обґрунтовано поклав наступні докази: дані, зафіксовані в протоколі огляду місця події з доданими до нього фото таблицями від 09 липня 2017 року; дані протоколу огляду предмета від 15 серпня 2017 року з зафіксованими даними на CD диску із записом камер відеоспостереження з приміщень магазину «Близенько»; постанови про визнання предметів речовими доказами від 09 липня та 15 серпня 2017 року; дані, що містяться у довідках про вартість товару та показання свідка ОСОБА_6 .
Вказані докази були оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. У зв`язку з чим суд дійшов мотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено.
Зокрема, відповідно до змісту копії вироку судом були спростовані твердження захисника щодо недопустимості певних доказів, а саме: протокол огляду місця події від 09 липня 2017 року визнаний належним та допустимим доказом, оскільки свідок ОСОБА_7 повідомив, що він не перебував у приміщенні кімнати прийому громадян Галицького ВП ГУ НП у Львівській області під час огляду місця події як вказував на те захисник; речовий доказ диск із записом з камер відеоспостереження від 09 липня 2017 року, на якому зафіксовано факт крадіжки продуктів харчування, визнаний судом як такий, що отриманий у порядку, визначеному ст. 93 КПК України; довідка про вартість майна, надана ОСОБА_7 , визнана судом належним та допустимим доказом, оскільки судом встановлено, що вона засвідчена печаткою підприємства та підписом директора магазину, тобто оформлена належним чином.

Враховуючи зазначене, доводи касаційної скарги захисника щодо недопустимості покладених в основу обвинувального вироку певних доказів колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії засудженої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані вірно.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, відповідно до вимог ст. 419 КПК України детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, в тому числі в частині недоведеності вини засудженої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень через недопустимість певних доказів, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Крім того, предметом апеляційного розгляду були доводи захисника щодо його тверджень про порушення процедури, визначеної у ч. 1 ст. 293 КПК України щодо вручення копії обвинувального акта та реєстрів матеріалів досудового розслідування засудженій. Апеляційний суд, спростовуючи їх зазначив у своєму рішенні, що оголошення ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, а також вручення обвинувального акту останній були вчинені у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та жодних зауважень остання не висловлювала.
Також, апеляційний суд дав належну оцінку доводам сторони захисту щодо порушення, на його думку, вимог ст. 363 КПК України, через те, що місцевий суд відмовив захиснику у задоволенні його клопотання про оголошення перерви для підготовки до судових дебатів та обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що при розгляді апеляційної скарги сторони захисту, доводи які за своїм змістом є аналогічними доводам, зазначеним у касаційній скарзі захисника, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і своє рішення належним чином мотивував, а отже, дотримався вимог ст. 419 КПК України.
При цьому, доводи касаційної скарги захисника про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, оскільки не було досліджено всіх обставин, які на його думку, необхідно було дослідити, колегія суддів вважає безпідставними.

За правилами ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що відповідно до змісту ухвали апеляційного суду, таких обставин апеляційним судом встановлено не було, зважаючи на відсутність необхідності повторного дослідження доказів, в тому числі тих, на які вказував захисник, суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний розгляд у відповідності до вимог статей 404, 405 КПК України.

Призначене судом покарання ОСОБА_5 , яке залишено без зміни апеляційним судом, є належним і достатнім для виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року щодо останньої.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3