Справа № 645/6587/18
Провадження № 1-кп/645/128/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_1 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 60002539 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, що має середню освіту, не одружена, не працює, раніше судима: 28.01.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту, 14.03.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 70 , ч.1 ст. 70 КК України до 6 місяців арешту, звільнена 06.10.2015 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 22.10.2018 року, приблизно о 13 год. 30 хв., перебуваючи біля перехрестя проспекту Петра Григоренка та вулиці Олімпійській в м. Харкові, де зупинила автомобіль DAEWOO NEXIA, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, за кермом якого знаходився ОСОБА_5 та попросила підвезти її до стадіону «Металіст» в м. Харкові за грошову винагороду, на що останній погодився. В подальшому ОСОБА_5 , приблизно о 13 год. 37 хв. зупинив свій автомобіль на АЗС «Маршал», яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська, 8 та покинув його з метою розплатитись за пальне, залишивши на передньому пасажирському сидінні сумку зі своїми особистими речами. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір на таємне викрадення вказаного майна. Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, та не спостерігає за її діями, взяла майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: чоловічу сумку з особистими речами, що не представляє матеріальної цінності для потерпілого, в якій знаходилися грошові кошти у розмірі 500 грн.. Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 500 грн.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила суду, що в жовтні 2018 року зупинила автомобіля та попросила водія довези її до стадіону «Металіст» в м. Харкові, на що останній погодився. Коли водій зупинився на АЗС та вийшов з автомобілю, вона, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає взяла його сумку, яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні та вийшла з автомобілю. ОСОБА_4 зазначала, що в барсетці водія знаходилися грошові кошти в сумі 500 грн.. ОСОБА_4 в судовому засіданні також вказувала, що вчинила злочин через скрутне матеріальне становище та щиро кається у вчиненому злочині.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі, потерпілий не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутності сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.
Обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше судима 28.01.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту, 14.03.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309, ч.1 ст.321, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 6 місяців арешту, звільненої 06.10.2015 року по відбуттю строку покарання, проте до закінчення строку погашення судимості знову вчинила 10.03.2016 року нове кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України та 27.03.2018 року вчинила кримінальне правопорушення ч.1 ст. 185 КК України, яке відбула у 28.09.2018 року, у зв`язку з чим перебіг строку погашення судимості за попередніми вироками Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.01.2014 року та 14.03.2014 року та було перервано відповідно до ч.5 ст. 90 КК України. Даний злочин, який інкримінується ОСОБА_4 вчинено 22.10.2018 року.
Згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 08.06.2021 року № 5503 ОСОБА_4 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не зверталась. КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» у довідці від 08.06.2021 року № 7893 зазначала, що ОСОБА_4 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, злочину, який за змістом ст. 12 КК України, є умисним нетяжким злочином, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, відношення обвинуваченої до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення на мінімальний строк, із застосування ст.75 КК України звільнення від відбування покарання та покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 і попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
За змістом п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового розгляду до ОСОБА_4 не був застосований запобіжний захід, підстави для його застосування відсутні.

Судові витрати відсутні.

Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в 1 (один) рік.
Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1