Справа № 461/9826/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/40/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Біле Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року скасувати та звільнити його умовно-достроково.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що суд першої інстанції в неповній мірі дослідив його кримінально-правову характеристику, адже він вперше відбуває покарання у виді позбавлення волі, працює, порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускав, неодноразово заохочувався.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд спільного подання начальника державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації ЛМР про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема суд не досліджував даних особової справи засудженого ОСОБА_6 , яка до суду не надходила і яку суд не витребовував.

Окрім цього, апелянт звертає увагу й на те, що у судовому засіданні був присутній лише прокурор, який двічі викликався судом, а засуджений та його захисник всупереч вимогам ч.5 ст.539 КПК України участь у судовому засіданні не брали, чим, на її думку, порушено право засудженого на захист.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Згідно з матеріалами подання, ОСОБА_6 засуджений 08 лютого 2018 року Пустомитівським районним судом Львівської області за ч.1 ст.289, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок набув законної сили 13.03.2018. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова 14 травня 2019 року згідно з ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 16 січня 2018 року по 13 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 16 січня 2018 року та кінець строку 18 травня 2022 року.Засуджений ОСОБА_6 у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» утримується з 17 січня 2018 року по теперішній час.З 29 березня 2018 року зарахований у відділення господарського обслуговування. Працевлаштований на харчоблоці установи на посаді повара.За час відбування покарання засуджений порушень режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За добросовісне ставлення до праці тричі заохочувався адміністрацією установи.Засуджений ОСОБА_6 перебуває на профілактичному обліку по установі як схильні до членоушкодження.
Згідно з даними психологічної характеристики (а.с.11) ОСОБА_6 характеризується високою сенситивністю, підвищеним відчуттям, його легко можна образити, сентиментальний, ригідний, тривожність може перерости в негативне відношення до людей взагалі, незалежно від їх ставлення до нього особисто, схильний до підозрілості.
Дослідивши характеристику особи засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже такий не має бажання ставати на шлях виправлення.

Окрім цього, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на те, що згідно зі скерованою на адресу Львівського апеляційного суду копією постанови начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» від 06 січня 2021 року за порушення режиму відбування покарання на засудженого ОСОБА_6 накладено стягнення у виді догани.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Згідно з ч.5 ст.539 КПК України, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Як вбачається з долученої до апеляційної скарги копії доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області №2919 адвоката ОСОБА_7 уповноважено захищати інтереси засудженого ОСОБА_6 28 грудня 2020 року, тобто після розгляду та постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали. Окрім цього, в матеріалах справи міститься заява засудженого ОСОБА_6 (а.с.п.13), в якій останній просить проводити розгляд подання без його участі.

Ураховуючи наведене, в силу положень абз.2 ч.5 ст.539 КПК України, колегія суддів не вбачає істотного порушення кримінального процесуального закону, яке б тягнуло за собою скасування рішення суду, в частині розгляду подання без участі засудженого та захисника.

Щодо тверджень апеляційної скарги в частині недослідження особової справи засудженого, колегія суддів апеляційного суду не вбачає такі підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже предметом оцінки та дослідження судом є подання начальника державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, такі містять усі необхідні дані, на підставі яких суд мав можливість зробити висновки щодо поставленого питання.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» та спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4