ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/764/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/246/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки
дорожнього руху або експлуатації транспорту
особами, які керують транспортними засобами

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дунаївці Хмельницької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого приватним підприємцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі п.в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 14383 гривні та моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Згідно вироку 06 листопада 2013 року приблизно о 13 год 30 хв ОСОБА_8 на проїжджій частині автодороги Київ-Харків-Довжанський зі сторони розташування с. Довжанський в напрямку м. Київ зі швидкістю 80 км/год рухався технічно справний автомобіль «Mitsubishi» р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 . В цей же час на проїжджій частині вказаної вище автодороги в напрямку м. Київ ззаду вищевказаного автомобіля рухався технічно справний мотоцикл «Yamaha» YZFR-6 р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 . Під час подальшого руху водій ОСОБА_8 , рухаючись по території Дергачівського району Харківської області приблизився до вантажного автомобіля з напівпричепом «SСНМITZSКО 24» р/н НОМЕР_3 , що рухався у попутному з ним напрямку, після чого, увімкнувши лівий показник повороту, почав виконувати його обгін з частковим виїздом на полосу зустрічного руху, де в цей же час рухався інший невстановлений в ході досудового розслідування вантажний автомобіль. Виконуючи маневр обгону, водій ОСОБА_8 суб`єктивно усвідомив, що у сформованій дорожній обстановці не зможе його завершити, та, щоб уникнути можливого зіткнення з зустрічним транспортом, не впевнившись в безпеці послідуючих своїх дій, не врахував рух мотоцикла «Yamaha» YZFR-6 р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, де відповідно вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», змінив траєкторію руху свого автомобіля, змістившись вправо, внаслідок чого створив перешкоду та небезпеку для руху мотоцикла «Yamaha» YZFR-6 р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , та допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1321-А/13 від 20.12.2013 завдані тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді: відкритої важкої черепно-мозкової травми: забиття головного мозку з вогнищами контузії правої лобової частки, масивні внутрішньо шлункові крововиливи, часткове пошкодження лівого сигмо видного синусу з утворенням епідуральної гематоми лівої гемісфери мозжечка та задніх відділів лівої тім`яно-потиличної частини, перелом основи черепа в області лівої середньої черепної ямки, отолікворея зліва; периферичний неврит лицьових нервів, 6-го нерву ліворуч, верхньо-щелепнийсинусит (гемосинус), посттравматичний лівобічний середній отит, змішаний посттравматичний куудит кінського хвоста, вторинні сфінктерні порушення; нейрогенний сечовий міхур.

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок суду в частині зазначення про його (потерпілого) винуватість у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Задовольнити поданий ним цивільний позов у повному обсязі стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь матеріальну шкоду в сумі 28766 гривень та на відшкодування моральної шкоди 1000 000 (один мільйон гривень).

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що при вирішенні питання щодо розміру завданої моральної шкоди, суд не уважно вивчив матеріали справи, не звернув увагу на ступінь тяжкості завданих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, наслідком яких стала інвалідність та тривалість лікування, яке продовжується і по теперішній час.

Зазначає, що його життя перетворилося на суцільний жах і страждання, як моральні так і фізичні та він залишився безпорадним калікою на все життя.

Крім того, зазначає, що при вирішенні цивільного позову суд незаконно зробив висновок (встановив ) зокрема і його (потерпілого) рівну з обвинуваченим винуватість у дорожньо-транспортній пригоді.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ДТП сталася за участю двох водіїв транспортних засобів.

При цьому, дії лише одного учасників даної дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_8 утворили склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у чому його і було визнано винним та призначено покарання.

Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Цих вимог судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

2. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» «якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого та частково його задовольняючи суд виходив із того що висновком експерта №636/14 від 15.09.2014, який досліджено в судовому засіданні встановлено, що в діях водія мотоцикла «Yamaha» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.

Наведений вище висновок експерта судом проаналізовано у взаємозв`язку із висновками інших експертиз, проведених у даному провадженні, зокрема судової автотехнічної експертизи №14220 від 26.03.2015; комплексної судової автотехнічної експертизи та криміналістичної експертизи відео-, звукозапису №5719/5720 від 18.06.2015; висновку №1896-16 судової автотехнічної експертизи від 15.07.2016 року; висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №7274/9377/9378 від 22.07.2019 року та констатовано, що ці висновки експертів не спростовують вказане вище.

Також, судом проаналізовано висновок експерта №903/13 від 26.03.2014, згідно якого зіткнення автомобіля «Mitsubishi» р/н НОМЕР_1 та мотоцикла «Yamaha» сталося перед початком слідів юзу мотоцикла.

Крім того, суд на підставі досліджених доказів обґрунтовано дійшов висновку, що потерпілим ОСОБА_7 не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта №636/14 від 15.09.2014, що в діях водія мотоцикла ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.

Не надано доказів на спростування такого твердження суду і в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 .

За таких обставин висновок суду щодо необхідності часткового задоволення цивільного позову є правильним.

Стосовно розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодування колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 1,2 ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Віршуючи питання про розмір моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості врахував характер немайнових втрат, ступеня тяжкості змін в життєвих стосунках та звичному життєвому укладі, пов`язаних з обмеженням у пересуванні та з необхідністю витрачати час на лікування, глибину моральних страждань, що носили характер простих переживань з приводу порушення, тривалості негативних наслідків, фізичному болю та стражданнях, які потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, та обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 гривень.

Поряд з цим, урахувавши раніше визначену частину цивільного позову в якій він підлягає задоволенню суд дійшов правильного висновку про його часткове задоволення у розмірі 50000 гривень.

Таким чином доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про необґрунтоване заниження сум які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами провадження та доказами, ретельний аналіз яких наведено в оскаржуваному судовому рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а відтак підстави для його скасування або зміни за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення

Головуючий

Судді